ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6445/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р. (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 27.04.2020 р.) в справі № 280/6445/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом Державної судової адміністрації України (далі – ДСА), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі – ТУ ДСА) про: 
визнання протиправними дій ТУ ДСА в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за цей період відповідно до ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»  у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;
зобов`язання ТУ ДСА перерахувати та виплатити за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА, у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів та боржників нарахованих коштів», (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»,  з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу та з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
зобов`язання ТУ ДСА нарахувати та виплатити за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА  України, у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів та боржників нарахованих коштів», нарахованих коштів (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
зобов`язання ДСА за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів та боржників нарахованих коштів», нарахованих коштів здійснити фінансування ТУ ДСА в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років відповідно до ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»,  з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме:  окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії ТУ ДСА в Запорізькій області, що полягали у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно відповідно до частини 4  статті 44 Закону України «Про статус суддів»; зобов`язано ТУ ДСА в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1  за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»,  з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавки за виконання особливо важливої роботи, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань; 
зобов`язано ТУ ДСА в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди; зобов`язано ТУ ДСА в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно індексацію відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; 
зобов`язано ТУ ДСА в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно компенсацію відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; 
стягнуто на користь ОСОБА_2 шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», нараховану ТУ ДСА недоплачену суму надбавки за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»,  з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавки за виконання особливо важливої роботи, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно; 
стягнуто на користь ОСОБА_1  шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», нараховану ТУ ДСА недоплачену суму заробітної плати за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року    включно; 
стягнуто на користь ОСОБА_1  шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», нараховану ТУ ДСА на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно індексацію відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;
стягнуто на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», нараховану ТУ ДСА на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно компенсацію відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; 
в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ТУ ДСА просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права,  ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
          Апелянт вказує, що в порушення статті 9 КАС України суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зважаючи на те, що позивач не просив суд зобов`язати ТУ ДСА нарахувати йому надбавку за вислугу років з урахуванням різниці окладу та президентської  надбавки.
Суд зобов`язав ТУ ДСА нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно індексацію відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»,  проте позивач просив здійснити нарахування  зазначених виплат з урахуванням компенсації згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а не індексації.
          Рішення не містить обґрунтування необхідності встановлення судом способу та порядку виконання судового рішення  щодо стягнення коштів на виконання рішення за рахунок бюджетної програми, яка передбачає виконання рішень, але не містить обґрунтувань щодо наявності у суду підстав для виходу за межі позовних вимог.
          Судом першої інстанції не встановлено факту перевищення порогу індексації, як це передбачено статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
          Є неможливим виконання рішення в частині проведення індексації, оскільки резолютивна частина рішення не містить інформації щодо суми, на яку відповідачу необхідно провести індексацію.
          Судом першої інстанції не приведено мотивів для задоволення позову в частині перерахунку надбавки за вислугу років  з урахуванням інших нарахувань, а також  не зрозуміло перелік та природа походження таких інших нарахувань. 
          Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з 16.09.2001 року до 22.09.2016 року.
З 23.09.2016 року на підставі постанови Верховної Ради України суддя у відставці.
Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області від 13.06.2005 № 167 з 10.06.2005 року позивачу встановлено доплату до посадового окладу за присвоєний 3 кваліфікаційний клас.
Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області від 22.06.2006 № 157 з 14.06.2006 року позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 25% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
З розрахунку заробітної плати (за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2011), який був долучений ТУ ДСА до матеріалів справи,    встановлено, що з 14.06.2011 позивачу  встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30%.
На звернення позивача від 19.11.2019    ТУ ДСА в Запорізькій області 16.12.2019 надало відповідь № М-70/08-02/3613 та розрахунок, відповідно до якого при визначені розміру заробітної плати за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року позивачу    включалися    лише посадовий оклад та    надбавка за кваліфікаційний клас, а з 01.03.2008 по 17.05.2011    нараховувалася доплата за вислугу років у розмірі 25% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
Враховуючи, що у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій ТУ ДСА в частині визначення розміру  надбавки за вислугу років у період з  01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року  у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та протиправності бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за цей період відповідно до ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»  у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку. 
Відповідно, суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги щодо перерахунку інших виплат, які обчислюються, виходячи з усіх складових заробітної плати, а також наявності підстав для індексації зазначених виплат та нарахування на такі суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.
Враховуючи, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів та працівників апаратів судів, здійснюється у порядку черговості відповідно до вимог чинного законодавства України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період, а  у Законі України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»  та у  Законі України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  затверджена бюджетна програма КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, суд першої інстанції вважав, що відповідно до вимог чинного законодавства виконання рішення суду неможливе через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету, а здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
При цьому, законодавством передбачений інший законний спосіб виконання подібних судових рішень, а саме - шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», тому виконання рішення суду, ухвалених на користь суддів, з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», не залежить від ТУ ДСА    або від ДСАУ та виконується шляхом безспірного списання визначених судом коштів Державною казначейською службою України.
Враховуючи, що ТУ ДСА не є головним розпорядником коштів і як бюджетній установі йому не виділялися кошти на виконання рішення суду, суд першої інстанції вважав, що цей  відповідач не може виконати рішення суду в силу об`єктивних причин, які від нього не залежать, а відповідач ДСА  не може в силу норм чинного законодавства здійснити фінансування ТУ ДСАУ в Запорізькій області за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150, так як такі рішення виконується Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів.
Суд першої інстанції на виконання обов`язку встановити спосіб та порядок виконання судового рішення дійшов висновку, що  виплата недоотриманої суддівської винагороди на користь позивача з бюджетної програми 0501150    саме відповідачем ТУ ДСА та фінансування відповідачем ДСА відповідача ТУ ДСА  не є вірним способом захисту, тому  вважав    вірним способом захисту порушеного права позивача стягнення    недоотриманої суддівської винагороди на користь позивача шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.  
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з  з 16.09.2001 р. до 22.09.2016 р. працював на посаді судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, є суддею у відставці.
Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області від 13.06.2005 р. № 167 з 10.06.2005 р. позивачу встановлено доплату до посадового окладу за присвоєний 3 кваліфікаційний клас.
Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області від 22.06.2006 р. № 157 з 14.06.2006 р. позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 25% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
З 14.06.2011 р. позивачу  встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30%.
Спірним є питання правильності визначення розміру надбавки за вислугу років за період з 01.01.2007 р.  до 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р., а саме у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням  доплати за кваліфікаційний клас,  а не  у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, та, як наслідок, наявності правових підстав для здійснення перерахунку інших виплат, розрахунковою величиною у яких застосовується, в тому числі, така надбавка за вислугу років.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.          
Статтею 95 Кодексу законів про працю України  в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Частинами 1 та 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, встановлено, що заробітна плата суддів складається    з    посадового    окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу    років та    інших    надбавок.
Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад    5    років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
                                Відповідно до  статті 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 №3235-IV у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою  статті 44 Закону України "Про статус суддів", від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Неконституційним  Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»  в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
З 01.01.2007 р. вказана вище надбавка мала нараховуватися відповідно до частини 4 статті 44  Закону № 2863.
Положеннями пп. «б» пп. 2 п. 61  розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VІ  змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено,  що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Відповідно до пункту 3  постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 р. № 19, якою затверджено зміни, що вносяться до  постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865, зазначену постанову  доповнено п. 2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008  положення пп. «б» пп. 2 п. 61  розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  визнані неконституційними з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, в спірному  періоді з 01.01.2007 р.  до 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р.   включно надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про  протиправність дій ТУ ДСА в частині визначення розміру надбавки за вислугу років в зазначений період у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням  доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.
Зважаючи на протиправність не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років  у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, позивач має право на здійснення перерахунку надбавки за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону № 2863, а саме  з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку - окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, інших складових  заробітної плати.
Суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність мотивації при задоволенні позову в частині перерахунку надбавки за вислугу років  з урахуванням інших нарахувань, а також  не обгрнутування переліку та природи походження таких інших нарахувань, та зазначає,  що  предметом позову є перерахунок складових заробітної плати, а перерахунку підлягають виплати, нараховані та одержані позивачем, то саме  відповідач має перераховувати конкретні складові заробітної плати, які нараховувались та одержувались позивачем.
Стосовно позовних вимог  про здійснення зобов`язання та виплати за той же період (з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р.) надбавки за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, інших виплат, додаткового посадового окладу до щорічної відпуски, матеріальної допомоги на вирішення соціальне-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове  державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.
 
               Частиною 5 статті 44 Закону № 2862 встановлено, що суддям   надається   щорічна   відпустка  тривалістю  30 робочих днів з наданням  додаткового  посадового  окладу.

Відповідно до пп. 2 п. 2-1 цієї  постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої  статті 44 Закону    України    «Про статус суддів», а також надається матеріальна допомога для    вирішення    соціально-побутових    питань    у    розмірі,     що    не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, пунктами 2, 7 якого визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.
Тобто, приведені положення  ставлять у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.
Судом встановлено, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у спірному періоді виплачені позивачу при наданні щорічної основної відпустки відповідно до пп. 2 п. 2-1 Постанови про оплату праці суддів № 865 від 03.09.2005 року.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що вказані вище виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.
При цьому  у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових.
Таке правозастосування відповідає тлумаченню, наданому у  рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013  у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина   ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України,  відповідно до якого  під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1     Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі – Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статей 3, 7 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Статтями 33 та 34     Закон3 України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено   Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078), за змістом пункту 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Пунктом 1-1 Порядку № 1078 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, пунктами 2 та 3 якого унормовано, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої     працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
У   рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013  у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.  Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати  без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Зі змісту  статті 1 Закону № 2050-ІІІ   випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Згадані вище статті  2,3  цього  Закону  встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього  Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159,  відтворюють положення  Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм    виплати компенсацій.
У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
При цьому  кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у  статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень  статей 1- 3 вказаного Закону  дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати  на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірний період індексації  відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також    компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Доводи апелянта про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки позивачем не заявлялось вимог про здійснення індексації є доречними, проте ця обставина не є підставою для скасування рішення.
З урахуванням частини 2 статті 9 КАС України суд з метою повного захисту прав позивача погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності здійснення перерахунку недоплачених складових заробітної плати, інших виплат саме з урахуванням індексації.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено факту перевищення порогу індексації, як це передбачено статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також неможливості виконання рішення в частині проведення індексації, оскільки резолютивна частина рішення не містить інформації щодо суми, на яку відповідачу необхідно провести індексацію, є необґрунтованими та не впливають на правильність вирішення судом справи.
Також з цього приводу суд зазначає, що позиція суду першої інстанції повністю відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 р. в справі № 816/301/16, в постановах Верховного Суду України від 13.01.2015 р. в  справі № 2а-582а14, від 20.09.2017 р. в справі № 2а-19282/10/0570, та  повинні враховуватися судами відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Доводи апелянта, що рішення не містить обґрунтування необхідності встановлення судом способу та порядку виконання судового рішення  щодо стягнення коштів на виконання рішення за рахунок бюджетної програми, яка передбачає виконання рішень, але не містить обґрунтувань щодо наявності у суду підстав для виходу за межі позовних вимог, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції достатньо обґрунтовано саме такий спосіб захисту прав позивача.
Частиною 1 статті 151 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  встановлено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Відповідно до  ст. 2 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені  Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 року № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 року № 50), Державна судова адміністрація України (ДСА України) є органом у системі судової влади, діяльність якого підзвітна з`їзду суддів України, а в період між з`їздами суддів - Раді суддів України в межах, визначених законом.
ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у відносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.
Таким чином,  ДСА  є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи.
Суд погоджує приведений вище висновок суду першої інстанції, що вірним способом захисту стягнення    недоотриману суддівську винагороди на користь позивача шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р.  в справі № 280/6445/19 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р. в справі № 280/6445/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 20.08.2020 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 20.08.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко