Справа  №753/8234/20                                   Головуючий в суді І інстанції - Заставенко М.О.
Провадження  №33/824/3267/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
10 серпня 2020 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -
 
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 07.05.2020 року приблизно о 01 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Левадна, 25, керував автомобілем «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці котрі не реагують на світло, неприродна блідість шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога у присутності двох свідків відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. 
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2020 року, скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що він не був присутній під час винесення оскаржуваної постанови, а фактично отримав її лише 12.07.2020 року. Оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду. А тому, оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам справи є незаконною та необґрунтованою.
Апелянт вказує, що відповідно до фактичних обставин справи, які підтверджуються записом з бодікамери поліцейського, достатніх підстав для його огляду не було. Заходи, які були вчинені поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу виходять за межі виявлених достатніх ознак сп`яніння, здійснені всупереч встановлених законодавством вимог та фактично є оглядом проведеним без присутності свідків, що не відповідає встановленому порядку.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази пропозиції йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки поліцейськими у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів, так само як і відмова ОСОБА_1 про його проходження, а також відсутності в направленні адреси медичного закладу, який би був найближчим, як це передбачено встановленим порядком проведення огляду на стан сп`яніння, то відмова ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з порушенням установленого порядку не може тягнути за собою адміністративної відповідальності, оскільки така вимога не є законною.
Протокол містить підписи свідків чорнилом чорного кольору, а сам протокол складено чорнилом синього кольору, що може свідчити про те, що до протоколу було внесено додаткові записи після того, як його було підписано особою, стосовно якої його складено. Крім того, протокол складено не уповноваженою особою. Пояснення свідків також не можуть братися до уваги судом, оскільки вони підписали заздалегідь заготовлені бланки, в судовому засіданні не допитувались.  
 
ОСОБА_1 та його захисник Карнаухова Ю.В. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Однак від захисника ОСОБА_1 - Карнаухової Ю.В. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Карнаухової Ю.В.
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення та його копію отримав 12.07.2020 року. За таких обставин та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2020 року.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, правильності кваліфікації дій за вказаною статтею, оскільки зазначене підтверджуються зібраними у справі доказами.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №068815 від 07.05.2020 вбачається, що ОСОБА_1 07.05.2020 року приблизно о 01 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Левадна, 25, керував автомобілем «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці котрі не реагують на світло, неприродна блідість шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога у присутності двох свідків відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.1).
Факт роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 підтвердив власним підписом (а.с.1).
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою.
При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння безпосередньо підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 07.05.2020 року. (а.с.2). Доводи апеляційної скарги про те, що вказані пояснення не є належним доказом, тому що вказаних осіб не було безпосередньо допитано в суді є необгрунтованим та такими, що суперечать закону. Оскільки вказаний доказ в повній мірі відповідає вимогам ст.251 КУпАП. Будь-які сумніви в об`єктивності чи неупередженості вказаних свідків відсутні.
З відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, в присутності двох свідків, ОСОБА_1 відповів відмовою. 
При цьому факти вчинення будь-яких неправомірних дій працівниками поліції у відношенні ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильними.
Слід також вважати необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено вимоги п.п. 4, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, тому що не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу. Оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі.
Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, та повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 поновити строк на оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року щодо  ОСОБА_1  - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль