Справа № 607/25146/19                                Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1811/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Мельничук О.Я., Ніткевича А.В. 
секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справив місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 квітня 2018 року о 11 год. 00 хв. у місті Львові на вулиці Богданівській, 2 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а саме, вищезазначеної ДТП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Стверджує, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав значні технічні ушкодження, а вартість відновлювального ремонту становить 135 293,92 грн., що підтверджується звітом ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» за № 76-D/40/1 від 08.05.2018 року. ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відшкодувала страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 95 000,00 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати матеріальну шкоду, яка не покрита страховим відшкодуванням у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат у розмірі 35 293,92 грн.
Вважає, що має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, оскільки його майно ушкоджено внаслідок ДТП, він та його малолітній син отримали легкі тілесні ушкодження, в результаті ДТП він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 35 293,92 грн. на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 25 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, а всього стягнути грошових коштів у розмірі 60 293,92 грн. та понесені судові витрати у розмірі 768,40 грн.
Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , 35 293,92 грн. завданої матеріальної шкоди, - 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 768.40 грн. 
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин справи, які суд вважав встановленими. 
Апелянт стверджує, що суд не вжив належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим грубо порушив його процесуальні права, в тому числі, і право на справедливий суд. Усі повістки та листи надсилалися на неточну адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та не надсилалися на адресу фактичного місця проживання ОСОБА_1 , незважаючи на те, що така була відома, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення, висновку за фактом дорожньо-транспортної пригоди та інших матеріалів справи. 
Зазначає, що відповідач був позбавлений можливості представити свій відзив на позовну заяву, навести докази та доводи на підтримання своєї позиції, брати участь у судових засіданням. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2020 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
14 липня 2020 року через канцелярію суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за участі сторін, мотивуючи її тим, що в апеляційній скарзі оскаржується факт неналежного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, який призвів до неможливості його участі у справі, представлення власної позиції та наведення доводів.
Враховуючи, що ціна позову становить 60 293, 92 грн., що значно менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, сторони можуть викладати свої доводи та аргументи на підтримання своєї позиції в апеляційній скарзі, поясненнях, відзивах на апеляційну скаргу, думка сторін щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження враховується судом, однак не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.      
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдана матеріальна шкода, яка не в повному обсязі відшкодована страховою компанією, не відшкодовано 35 293,92 грн., а відтак він має право на її відшкодування особою, яка її заподіяла. Крім того ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, яку суд стягнув з врахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)
 
Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , 24 квітня 2018 року о 11 год. 00 хв. в м. Львові на вул. Боганівській, 2, проявив неуважність до дорожньої обстановки та не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 13 ПДР України.
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2018 року у справі № 463/2649/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн.). 
Вищезазначена постанова не оскаржувалася і набрала законної сили.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Мерседес», д.н.з.  НОМЕР_1  на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується полісом № АК/8030261 від 10.04.2018 р. (а.с. 13).
Власником пошкодженого автомобіля «Шкода», д.н.з НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Відповідно до Звіту № 76-D/40/1 від 08 травня 2018 року, виконаного ФОП ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Шкода», д.н.з НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження складає 135 293,92 грн. без врахування ПДВ. (а.с. 22-33). 
08 червня 2018 року між ПрАТ «СК «Страхова» та ОСОБА_3 укладено Договір про врегулювання страхового випадку № 2300220440 за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8030261 від 10.04.2018 року, за умовами якого сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 24 квітня 2018 року та в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «Шкода» д.н.з НОМЕР_2 , є остаточним і складає 95 000,00 грн. Саме такий розмір страхового відшкодування був виплачений ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що суми страхового відшкодування є не достатньо для повного відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок пошкодженням його транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої визнано ОСОБА_1 , вірним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти на відшкодування шкоди в розмірі, які не відшкодовані страховою компанією.
 
Пред`являючи вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 крім відшкодування матеріальної шкоди просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Матеріалами справи підтверджується, що малолітній пасажир автомобіля «Шкода», д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав в результаті ДТП тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, що відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року «Про судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості.
Враховуючи вину ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження автомобіля, душевні переживання позивача з приводу того, що він протягом тривалого часу був позбавлений можливості використовувати автомобіль у побуті та в роботі, що призвело до вимушених змін у його життєвих стосунках, вплинуло на роботу, яку за відсутності автомобіля не міг виконувати в повному обсязі, пов`язані клопоти з добиранням на роботу, клопоти по ремонту автомобіля, що вимагало значно більшої затрату часу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн., який суд визначив з врахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності, який колегія суддів вважає достатнім.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повідомлено належним чином відповідача про відкриття провадження у справі, про дату, час та місце розгляду справи є голослівними та не підтверджуються матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими до неї документами надсилалася судом ОСОБА_1 за адресою його зареєстрованого місця проживання. Однак ОСОБА_1 відмовився від отримання зазначених документів, що підтверджується відміткою «Відмова» у довідці «Укрпошти» про причини повернення конверта без вручення його адресату (а.с. 56).
Відповідно до абз. 4 п. 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 у разі коли адресат відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відмовився» і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Не підтверджується матеріалами справи і покликання апелянта про те, що кореспонденція надсилалася судом на неточну адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, оскільки причиною невручення та повернення конверта на адресу суду є саме відмова відповідача від отримання конверта, а не «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача», що свідчить про те, що ОСОБА_1 мав можливість отримати копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак відмовився від отримання адресованої йому кореспонденції суду.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 10.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Мельничук О.Я. 

Ніткевич А.В.