УХВАЛА
 
25 червня 2020 року
м. Київ
справа № 550/323/18
провадження № 51-2900 ск 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема пунктів 4, 5 ч. 2, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування незаконності судових рішень та заявленої вимоги, яка має узгоджуватися з правилами ст. 436 КПК.
У силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції (далі – Суд) не уповноважений ревізувати повноти розгляду справи, перевіряти оспорюване рішення на предмет невідповідності викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні касаційної процедури виходить з обставин, установлених судом нижчої інстанції. Відповідно до приписів ст. 438 КПК Суд вправі скасувати або змінити оскаржене рішення у випадку допущення істотних порушень норм права.
Тому, в разі незгоди з прийнятим рішенням, скаржниця має навести правові аргументи на підтвердження наявності підстав, на яких вона просить скасувати оспорювану ухвалу.
Натомість, порушуючи у поданій скарзі питання про скасування згаданого рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК,  ОСОБА_4 не зазначає обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України з огляду на встановлені у справі фактичні обставини. 
Разом із цим, не погоджуючись із оцінкою доказів, скаржниця по суті заперечує достовірність показань свідків, посилається на неповноту апеляційного розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Також у касаційній скарзі не вказано, яких саме доводів сторони захисту не було розглянуто судом апеляційної інстанції й не надано на них в ухвалі вичерпних відповідей, звідси – й немає обґрунтування недодержання ст. 419 КПК.
Крім того, за наявності обвинувального вироку, заявлена захисником вимога про скасування ухвали апеляційного суду і перекваліфікацію вчиненого діяння на менш тяжке зі звільненням засудженого від кримінальної відповідальності, суперечить ст. 436, ч. 2 ст. 437 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                          ОСОБА_3