П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  130/599/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Порощук П.П.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
26 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,
представника позивача - Бондарчука В.В.      
представника відповідача - Скляра О.В. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МВН 000458 від 03.03.2020 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення згідно п.1 ст.247 КУпАП.
Підставою звернення з даним позовом до суду слугувала незгода позивача з фактом притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року, та накладення стягнення в розмірі 2499 грн. у відповідності до ч. 1 ст. 203 КУпАП.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2020 року позов задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 03.03.2020 року серії ПН МВН №000458 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП, а провадження в адміністративній справі щодо нього закрито.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що перебування громадянина Молдови ОСОБА_1 у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1" у період з 02.01.2020 року по 01.03.2020 року, не може розцінюватись як форс-мажорна обставина, яка перешкоджала позивачу звернутись до Жмеринського РВ УДМС України у Вінницькій області стосовно продовження строку тимчасового перебування на території України, що могло бути здійснено останнім через адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1" або через його захисника.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив задовольнити.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги міграційного органу та просив залишити в силі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2020 року.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено з матеріалів справи, 03.03.2020 року працівником Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Заморським Ю.Й. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МВН №000459, де зафіксовано виявлений факт ухилення позивача від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування, що є порушенням п.2 ПКМУ №150 від 15.02.2012 року та п.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПР МВН №000458 від 03.03.2020 року на позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративний штраф в розмірі 2499 грн.
Непогоджуючись з вказаним рішенням міграційної служби, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до абз.2 ч.2 ст.22 Закону України  "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності за перебування на території України понад встановлені строки.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, зазначає наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773).
Відповідно до ст. 9 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 3773 визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Статтею 23 Закону № 3773 закріплено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Згідно статті 26 Закону № 3773, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.
Згідно ст. 22 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.  Виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження;  його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2019 року позивач в`їхав на територію України і тимчасово проживав на території України.
Ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області по справі 3139/2/20 від 03.01.2020 року до позивача, в рамках кримінального провадження №12020020230000004, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.03.2020 року. 
Факт звільнення позивача з-під варти, що мав місце 02.03.2020 року, засвідчується довідкою ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про звільнення. 
03.03.2020 року позивач звернувся до відповідача для вирішення питання стосовно отримання тимчасової посвідки на проживання через неможливість виїзду з території України на період досудового розслідування кримінального провадження №12020020230000004 від 02.01.2020 року.  
Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем не були враховані положення ч. 2 ст. 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо заборони виїзду з України іноземцю або особі без громадянства якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
В даному випадку, з огляду на те, що кримінальне провадження відносно позивача не закінчено, колегія суддів вважає, що вимоги Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо необхідності продовження позивачем строку тимчасового перебування на території України до закінчення кримінального провадження та до відбування покарання або звільнення від покарання, є протиправними, і тому повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 03.03.2020 року серії ПН МВН №000458 .
Доводи апелянта стосовно того, що позивач не був позбавлений можливості звернутись до органів ДМС України для продовження строку тимчасового перебування на території України, судовою колегією відхиляються через їх безпідставність, оскільки приписами ст. 22 Закону № 3773-VI чітко визначено, що у випадку повідомлення про підозру у вчиненні іноземцем кримінального правопорушення та розгляду кримінальної справи судом виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється.
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.