ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8984/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/523/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 305010000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
сторін Фаренюка С.Г.,  Рабченюка Д.О. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 13 березня 2020 року) у цивільній справі № 607/8984/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
       В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом.
       В обґрунтування позову вказував, що перебуваючи на посаді державного службовця – начальника управління з питань захисту прав споживачів, ОСОБА_3 , використавши своє службове становище змусила інспектора ОСОБА_2 підробити акт перевірки за заявою ОСОБА_1 про порушення законодавства ВАТ “Тернопільобленерго”, яке незаконно позбавило його дочку ОСОБА_4 та внучку ОСОБА_5 на три місяці користування електричною енергією. 
       Крім цього, ОСОБА_2 22 лютого 2016 року в приміщенні інспекції з питань захисту прав споживачів Тернопільської області наніс йому два удари в праву половину грудної клітки та у верхню частину живота, внаслідок чого йому були завдані тілесні ушкодження, а саме синяк верхньої частини живота, посттравматична пневмонія. В подальшому, у нього внаслідок тупої травми правої нирки та печінки, яку заподіяв кулаком відповідач ОСОБА_2 , виник рак правої нирки, через що він змушений був лікуватись в Національному інституті раку, затративши кошти на своє лікування, а тому просить стягнути із відповідачів у свою користь заподіяну шкоду у розмірі 120000 гривень, а також моральну шкоду. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
       Вказує, що суд першої інстанції дав помилкову оцінку поданим доказам, зокрема висновкам експерта, щодо отриманих позивачем травм.
       Зазначає, що покази свідків не відповідають дійсним обставинам справи та подані свідками з викривленням дійсних подій і фактів.
       Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку поданим доказам, які вказують на зв`язок між отриманими травмами і захворюванням, яке виникло внаслідок отриманих позивачем травм.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що йому фактично були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, оскільки їх наслідком було видалення нирки. Просить звернути увагу, що виявлені тілесні ушкодження, згідно висновку експерта не могли утворитись внаслідок падіння.
       Вказав, що конфлікт виник із-за того, що він хотів забрати акт перевірки для його подальшого оскарження в прокуратуру, а ОСОБА_2 хотів його повернути і забирав від нього.
        ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив і пояснив, що ОСОБА_1 ознайомився з актом перевірки і не погоджувався з ним та вчинив скандал, а коли його попросили повернути акт, оскільки це був оригінал, то в присутності працівників інспекції ОСОБА_1 наніс йому удар кулаком в обличчя.
       Зазначив, що дружини та доньки в той час з ОСОБА_1 не було і вони не могли бути свідками вказаних подій. Дочка ОСОБА_1 ході розгляду справи змінила покази і вказала, що не була очевидцем цих подій.
       Вказав, що свідками були працівники інспекції в присутності яких відбувалися вказані події і які надали відповідні покази в суді першої інстанції.
       Трінька- ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року близько 17 год. 15 хв. в приміщенні Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області м. Тернополі по бульварі Шевченка, 11 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу результатів перевірки за його зверненням.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст..49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито провадження стосовно нього. Згідно вказаної ухвали суду ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що він 22 лютого 2016 року близько 17 год. 15 хв. у місті Тернополі по вул..Т.Г. Шевченка, 11 в приміщенні Інспекції з питань захисту прав споживачів Тернопільської області під час суперечки з головним спеціалістом відділу Інспекції з питань захисту прав споживачів Тернопільської області ОСОБА_2 умисно кулаком лівої руки наніс йому удар в обличчя, спричинивши садно слизової оболонки правої половини нижньої губи, яке є легким тілесним ушкодженням. 
       29.03.2016 року за заявою ОСОБА_1 , у якій зазначено, що 22 лютого 2016 року близько 17.00 год. ОСОБА_2 перебуваючи в приміщенні інспекції з питань захисту прав споживачів Тернопільської області, що за адресою м.Тернопіль, бульвар Т.Г. Шевченка,11 в ході словесного конфлікту спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , внесено відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України,
       Вирок, який би підтверджував вину ОСОБА_2 у вчиненні даного злочину за зазначених обставин, на даний час, відсутній. 
       Згідно виписного епікризу з медичної картки хворого №439/19, яку надав позивач, вбачається, що ОСОБА_1 проходив курс лікування у відділенні пластичної та реконструктивної онкоурології Національного Інституту Раку з 08.01.2019 року по 21.01.2019 року з приводу онкологічного захворювання правої нирки, під час якого останньому проведено резекцію правої нирки.
       Згідно висновку експерта №306 від 31.03.2016 року проведеного у рамках досудового розслідування у ОСОБА_1 виявлено синець в ділянці правої половини грудної клітки і садна правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупих предметів приблизно за три доби до проведення експертизи, що підтверджується їх характером і властивостями. 
       Утворення зазначених вище ушкоджень за обставин, на які посилався ОСОБА_1 не виключається і в термін - 22.02.2016 року. 
       Відповідно до висновку експерта №13 від 25.06.2018 року проведеного у рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12016210010001146 від 27.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у наданих для експертизи медичних документах ОСОБА_1 будь-які тілесні ушкодження у нього, як зовнішні, так і внутрішні, стосовно часу події, зазначеному у постанові (22 лютого 2016 року), лікарями не описані. 
       Як засвідчують записи у вивчених медичних документах, зокрема - дані з медичної карти (без номера) амбулаторного хворого та дані з довідки Тернопільського обласного протитуберкульозного диспансеру від 26.09.2017, ОСОБА_1 26.02.2016 об 14.30 год. звернувся за медичною допомогою в Тернопільський обласний протитуберкульозний диспансер з скаргами на “незначний кашель і помірний біль справа в нижньому відділі рудної клітки.” При його обстеженні лікарем зроблено наступний запис: “вважає себе хворим протягом доби, коли отримав травму (самостійно впав на слизькій дорозі.). Діагноз “посттравматична плевропневмонія, ускладнена ексудативним плевритом” був виставлений ОСОБА_1 лікарями на підставі лише скарг пацієнта і його анамнезу (падіння на дорозі), і не був підтверджений об`єктивними відомостями. За даними літературних джерел, розвиток пневмонії як ускладнення травми грудної клітки (тобто посттравматичної пневмонії), малоймовірний від одного удару кулака. Постравматична пневмонія виникає зазвичай у випадках впливу значної за величиною травмуючої сили. Наприклад, під час дорожньо-транспортної пригода, для якої характерні явища, відомі у патоморфології як явища загального струсу тіла, або коли виникають численні переломи ребер, які вторинно ушкоджують легеневу тканину. Синець грудей і садна правої гомілки у ОСОБА_1 виникли від дії тупих предметів, на що вказує їх видова приналежність, за кілька діб до проведення експертизи, що свідчить певний колір синій грудей та морфологічні прояви загоєння саден гомілки. Таким чином ці тілесні ушкодження могли виникнути в термін часу (22 лютого 2016 року), повідомлений у постанові. Наявні у ОСОБА_1 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких. 
       Вказаний у медичній карті діагноз “посттравматична плевропневмонія, ускладнена посудативним плевритом” при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 не враховувався, як такий, що встановлений на основі суб`єктивних факторів та не підтверджений об`єктивними відомостями. Наявні у ОСОБА_1 тілесні ушкодження не характерні для падіння з висоти власного зросту. Виникнення зазначених у п. 1 цих висновків тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 за обставин, повідомлених у постанові та у протоколі його допиту, не виключено.        
       Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були на той час працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області підтвердили суду, що 22 лютого 2016 року ОСОБА_1 в приміщенні зазначеної інспекції під час конфлікту з ОСОБА_2 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_2 . Щодо нанесення під час даного конфлікту ударів ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 заперечили.
       Свідок ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_1 ) суду пояснила, що не була очевидцем безпосереднього конфлікту між її батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який відбувався у приміщенні кабінету зазначеної інспекції.
        ОСОБА_10 суду пояснила, що під час конфлікту який відбувся 22 лютого 2016 року між ОСОБА_1 , який є її чоловіком та ОСОБА_2 бачила, як останній наніс удар ОСОБА_1 в ділянку живота та грудної клітки.
       Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факти завдання йому матеріальної і моральної шкоди неправомірними діями відповідачів.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
       Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
       За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Отже відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві матеріальної шкоди або моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 під час конфлікту, який мав місце 22 лютого 2016 року. Відтак, підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дав помилкову оцінку поданим доказам, зокрема висновкам експерта, щодо отриманих позивачем травм, колегією суддів оцінюються критично. Вказаними висновками експертів не доведено наявність підстав для стягнення з відповідачів завданої шкоди, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність причино-наслідкового зв`язку між наявними у позивача тілесними ушкодженнями та діями ОСОБА_2 .
       Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача ОСОБА_3 стосовно позивача, яка перебувала на посаді начальника управління зазначеної інспекції внаслідок яких було заподіяно позивачу вказану ним матеріальну, а також моральну шкоду.
       Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
        Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 23 червня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.