ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1057/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020  року (суддя Жук Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького відділення Управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області  про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -                                                                                             
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до  Кропивницького відділення Управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області  про визнання неправомірною бездіяльності Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по неперерахунку ОСОБА_1 компенсацій на транспортне обслуговування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536; 
Про зобов`язання Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області провести перерахунок з 1.01.2020 компенсацій на транспортне обслуговування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 і виплатити недоплачені компенсації.
Про стягнення моральної шкоди в сумі 25 000грн. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року позов задоволено частково. 
Суд вирішив визнати бездіяльність Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по неперерахунку ОСОБА_1 компенсацій на транспортне обслуговування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 - неправомірною.
Зобов`язати Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області провести ОСОБА_1 перерахунок з 01.01.2020 р. компенсацій на транспортне обслуговування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 і виплатити недоплачені компенсації.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову, позов  задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, не врахував те, що позивач з 2017 року вимушений  звертатись до суду, рішення судів відповідачем добровільно не виконуються, наявна протиправна поведінка по недоплаті соціальних виплат.  
Відповідачем також подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції  не було враховано  листи  Мінсоцполітики та Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків  на виробництві та професійних захворювань України щодо механізму  розрахунку компенсації на транспортне обслуговування. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги  не підлягають задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва, перебуває на обліку в Кропивницькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.
Згідно з висновком МСЕК від 06.08.2002 року №44/3 позивач потребує протезування автомобілем.
          Відповідно до розпорядження затвердженого 02.03.2018 року ОСОБА_1 призначено компенсацію витрат на транспортне обслуговування з 01.03.2018 року відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 (а.с.49).
Відповідно до постанови від 14.02.2020 року №1101/90116/90116/70 про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому, ОСОБА_1 призначено компенсацію витрат на транспортне обслуговування в розмірі 243,56 грн. (а.с.50).
Згідно розрахунку від 31.04.2020 року №15.7.04-05-526 розмір компенсації витрат ОСОБА_1 у 2020 році склав: 1638,00 х 6 міс. + 10712,00 грн. х 5 міс. + 1497,00 х 1 міс./ 12 міс. х 29% / 2 = 243,56 грн.; за І половину 2020 року (а.с.51).
          Позивач звернувся з зазначеним позовом.
          Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що  ненарахування та невиплата грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228», є протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача.
          В частині відмови в задоволенні позову, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано будь-яких доказів та доведено заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною дією відповідача, зокрема, у вигляді погіршення здоров`я та/або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, що настали у результаті незаконних дій (бездіяльності) відповідача.
          Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.
          Відповідно до частин першої-другої, п`ятої-шостої статті 28 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.
Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.
Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцеві державні адміністрації.
Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» (у редакції постанови від 07 серпня 2013 року № 536) установлено, що грошові компенсації на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
Відповідно до пункту 5 Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 (далі - Порядок) компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.
Судом першої інстанції вірно було зазначено, що розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування, показники, за якими вона визначається, порядок та періодичність її виплати точно встановлені законодавством, яке не передбачає компетенції центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, забезпечує формування та реалізацію здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, давати роз`яснення з питань визначення розміру грошової компенсації на транспортне обслуговування, що виплачуються особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю.
Показники і параметр розміру грошової компенсації у нормативному акті виписані достатньо чітко і однозначно для того, щоб визначити і виплати конкретну суму цього платежу.
Зокрема, положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228та пункту 5 Порядку треба розуміти так, що 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, є сумою, яка належить до сплати за кожен місяць відповідного півріччя, що виплачується двічі на рік рівними частинами.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, то судом першої інстаенції було вірно зазначено, що Лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13, на який посилаються органи соціального захисту населення при обчисленні грошової компенсації на транспортне обслуговування, що виплачується, зокрема особам з інвалідністю, не є нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер, а тому не підлягає застосуванню при визначенні розміру зазначеної виплати.
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку компенсації призначаються:
- особам, інвалідність яких пов`язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - інваліди внаслідок трудового каліцтва), - за розпорядженнями управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції);
- інвалідам будь-якої іншої категорії - згідно з розпорядженнями Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення).
Розпорядження структурного підрозділу соціального захисту населення оформляється у двох примірниках, один з яких зберігається в особовій справі інваліда, що перебуває на обліку для забезпечення автомобілем, а другий надсилається структурному підрозділу соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконкому міської, районної у місті ради.
Компенсації виплачуються:
- інвалідам внаслідок трудового каліцтва - управліннями або відділеннями виконавчої дирекції;
- інвалідам будь-якої іншої категорії - районними структурними підрозділами соціального захисту населення незалежно від органу, де інвалід перебуває на обліку як одержувач пенсії (довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії).
Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що ненарахування та невиплата грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технчне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228», є протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача.
Доводи апеляційної скарги Кропивницького відділення Управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Щодо апеляційної скарги позивача про стягнення 25 000 гривень моральної шкоди. 
Судом першої інстанції вірно було зазначено, що позивачем не надано будь-яких доказів та доведено заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною дією відповідача, зокрема, у вигляді погіршення здоров`я та/або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, що настали у результаті незаконних дій (бездіяльності) відповідача.
Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького відділення Управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області  про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Постанова у повному обсязі складена 05 серпня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш