Справа № 346/3641/17 
Провадження № 22-ц/4808/910/20 
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В, Девляшевського В.А.
секретаря          Маслей А.М.
з участю         представника АК КБ «Приватбанк» Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за депозитними вкладами, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Тузової Владислави Олександрівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Потятинника Ю. Р.у  м.Коломия, 

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення коштів за депозитними вкладами.
Позов мотивовано тим, що він 24 грудня 2012 року, 27 грудня та 14 березня 2013 року у Ялтинському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» уклав з відповідачем договори, згідно яких розмістив на депозитних рахунках грошові кошти на загальну суму 15 998,20 дол. США. На неодноразові вимоги відповідач відмовився повернути йому вклади, пояснюючи це вимушеним припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим (далі - АРК). Починаючи з березня 2014 року відповідачем йому було відмовлено у видачі його вкладів та відсотків з поясненням, що депозити було заблоковано через анексію Росією Криму. Він звернувся з письмовими заявами до ПАТ КБ ПриватБанк від 13.11.2015р., 30.11.2015р., 04.12.2015р. про повернення сум вкладів із нарахованими на них процентами за весь період їх перебування на депозитних рахунках. Вважав, що крім основної суми депозитних вкладів також має право на отримання відсотків згідно умов договорів та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань.
У липні 2018 року позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду вимог в частині стягнення коштів за депозитним вкладом № SAMDNWFD0070046756800 «Стандарт» від 27 грудня 2013 року. В заяві просив вимоги про стягнення відсотків за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24 грудня 2012 року задовольнити за період з 24 грудня 2012 року по 24 грудня 2014 року за відсотковою ставкою 10% річних, а за період з 25 грудня 2014 року по 13 листопада 2015 року за ставкою 1% річних. Також вимоги про стягнення нарахованих відсотків за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14 березня 2013 року задовольнити за період з 14 березня 2013 року по 14 березня 2015 року за ставкою 9,75 % річних, а за період з 15 березня по 13 листопада 2015 року за ставкою 1% річних.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення коштів за депозитним вкладом № SAMDNWFD0070046756800 «Стандарт» від 27 грудня 2013 року, нарахованих по ньому відсотків та 3% річних залишено без розгляду.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року позов задоволено частково.  Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в користь ОСОБА_1 7726, 14 долларів США ( сім тисяч сімсот двадцять шість долларів чотирнадцять центів) суми вкладу та відсотків, що еквівалентно 202579 грн 39 коп., та 8782 грн. 65 коп. 3% річних від суми вкладу (за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р. ) та 8530,67 долларів США ( вісім тисяч п`ятсот тридцять долларів шістдесять п`ять центів) суми вкладу та відсотків, що еквівалентно 223674 грн. 16 коп., та 9611 грн. 20 коп 3% річних від суми вкладу (за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р.).
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь держави 4446 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Тузова В.О. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, наявність у позивача оригіналів договорів та квитанцій на зарахування коштів на депозитні рахунки не підтверджує факт невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за депозитними вкладами. Строк дії договорів закінчився 24.12.2013 року та 14.03.2014 року відповідно, тобто до моменту фактичного припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території Автономної республіки Крим у червні 2014 року. На її думку, саме позивач повинен довести, що договори банківських вкладів не були пролонговані, а кошти з депозитних рахунків не зняті вкладником після закінчення строку дії депозитних договорів та до моменту припинення діяльності Кримської філії банку. Оскільки доступ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ на даний час є обмеженим. Крім того, суд стягнув кошти з банку за договором банківського вкладу, який взагалі не був предметом спору у даній справі. 
26 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що доведено факт невиконання банком своїх зобов`язань щодо повернення його депозитних коштів. 
Постановою  Івано-Франківського апеляційного суду від 29  жовтня  2018  року  апеляційну  скаргу  ПАТ КБ «Приватбанк»  залишено без  задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відсотків та 3% річних за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24 грудня 2012 року та депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14 березня 2013 року скасовано, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення 6 390,00 дол. США суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24 грудня 2012 року та 7 100,00 дол. США за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14 березня 2013 року залишено без змін.
Системою автоматизованого розподілу справ Івано-Франківського апеляційного суду 13 липня 2020 року розподілена дана справа № 346/3641/17 провадження № 22-ц/4808/910/20 для розгляду у складі суддів: Фединяка В.Д. - суддя-доповідач (головуючий суддя), Бойчука І.В., Девляшевського В.А.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня 2020 року справу призначено до розгляду на 18 серпня 2020 року та відкладено на 22 вересня 2020 року. 
В судовому засіданні представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін щодо яких наявні повідомлення про дату, час і місце розгляду справи не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не виконує свої зобов`язання з повернення коштів за договорами банківських вкладів, а тому стягненню підлягають суми депозитів разом із нарахованими відсотками. Встановивши факт порушення відповідачем грошового зобов`язання та посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 3% річних. 
Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 24 грудня 2012 року був укладений договір банківського вкладу № SAMDN25000731697539 на строк до 24 грудня 2013 року з виплатою відсотків в кінці терміну за ставкою 10% річних; 14 березня 2013 року - договір банківського вкладу № SAMDN25000733794840 на строк до 14 березня 2014 року з щомісячною виплатою відсотків за ставкою 9,75% річних.
Кожен із договорів передбачав умову автоматичного продовження (пролонгацію) суми вкладу на такий же ж строк, однак належних та допустимих доказів того, чи відбулася така пролонгація та на яких умовах матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції визнав обґрунтований наданий позивачем розрахунок відсотків за депозитним договором № SAMDN25000731697539 від 24 грудня 2012 року за період з 24 грудня 2012 року по 24 грудня 2014 року за відсотковою ставкою 10% річних (яка передбачена договором) та за період з 25 грудня 2014 року по 13 листопада 2015 року (день звернення позивача із заявою до відповідача про повернення коштів) за відсотковою ставкою на вимогу 1% річних; за депозитним договором № SAMDN25000733794840 від 14 березня 2013 року - за період з 14 березня 2013 року по 14 березня 2015 року за відсотковою ставкою 9,75% річних (яка передбачена договором) та за період з 15 березня по 13 листопада 2015 року за процентною ставкою на вимогу 1% річних .
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначають наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
За таких обставин, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, тобто доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитних рахунках позивача. Проте, банком таких доказів під час розгляду справи не надано.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач довів внесення грошових коштів до каси банку та існування між ним і відповідачем договірних правовідносин. На підтвердження укладання договорів банківського вкладу позивачем були надані до суду першої інстанції оригінал заяви на оформлення вкладу № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24 грудня 2012 року та оригінал договору № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14 березня 2013 року, а також оригінали квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про внесення коштів за депозитними договорами. Тобто факт укладення договорів банківського вкладу та внесення заявлених у позові коштів позивачем є доведеним.
Встановивши факт укладення сторонами договорів банківського вкладу, звернення позивача про повернення належних йому коштів, а також відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання, суди першої інстанції дійшов правильного висновку, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів, яке відповідач не виконав.
Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, що не заперечується відповідачем, а грошові кошти за договорами банківського вкладу (суми депозиту) позивачу на його вимогу не виплачені, суд дійшов правильного висновку про їх стягнення у примусовому порядку.
Однак не можна погодитися із розміром нарахованих судом першої інстанції процентів на вклади за договорами з таких підстав.
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.
При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Так, згідно Пам`ятки клієнта, з умовами якої погодився позивач, підписуючи заяви на оформлення у АТ КБ «ПриватБанк» вкладів № SAMDN25000731697539 від 24 грудня 2012 року та пунктів 11, 13 договору банківського вкладу № SAMDN25000733794840 від 14 березня 2013 року, у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження вкладу, то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується не однократно без заяви клієнта. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуючи депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу без укладання додаткових угод. 
Тобто, умови договорів банківського вкладу не містять визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії.
Установлено, що 24 грудня 2012 року був укладений договір банківського вкладу № SAMDN25000731697539 на строк до 24 грудня 2013 року з виплатою відсотків в кінці терміну за ставкою 10% річних; 14 березня 2013 року - договір банківського вкладу № SAMDN25000733794840 на строк до14 березня 2014 року з щомісячною виплатою відсотків за ставкою 9,75% річних.
Кожен із договорів передбачав умову автоматичного продовження (пролонгацію) суми вкладу на такий же ж строк, однак належних та допустимих доказів того, чи відбулася така пролонгація та на яких умовах матеріали справи не містять.
Таким чином судом першої інстанції не перевірено належним чином правильність розрахунку щодо стягнення відсотків за договорами банківського вкладу, тому підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового про стягнення з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 відсотків за депозитним договором № SAMDN25000731697539 від 24 грудня 2012 року за період з 24 грудня 2012 року по 24 грудня 2014 року за відсотковою ставкою 10% річних (яка передбачена договором) у розмірі 639 дол США( (639 дол США:100%)*10%) та за депозитним договором № SAMDN25000733794840 від 14 березня 2013 року - за період з 14 березня 2013 року по 14 березня 2015 року за відсотковою ставкою 9,75% річних (яка передбачена договором) у розмірі 692,25 дол США( (7100 дол США:100%)*9.75%) 
Щодо правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Зазначений правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У договорах банківського вкладу № SAMDN25000731697539 від 24 грудня 2012 року та № SAMDN25000733794840 від 14 березня 2013 року, зобов`язання виражене у валюті - доларах США (6 390,00 дол. США та 7 100,00 дол. США відповідно), а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.
Вказаними договорами не встановлено іншого порядку повернення вкладу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому із зазначенням в резолютивній частині судового рішення гривневого еквівалента 3% річних у гривні , які підлягають стягненню з відповідача, погодитись неможливо.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц, провадження №14-44) Велика Палата Верховного Суду виклала такий правовий висновок стосовно проблеми стягнення заборгованості в іноземній валюті: «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику».
Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, ураховуючи, що зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення проценти за депозитним договором у валюті гривні та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасування з ухваленням нового про стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 - 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р. за період 25 грудня 2012 року по 07 серпня 2017 року у розмірі 693,80 дол США та 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р в розмірі 724,20 дол США за період з 15 березня 2013 року по 07 серпня 2017 року.
Також підлягає стягненню з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року за період 25 грудня 2012 року по 07 серпня 2017 року у розмірі 693,80 дол США та 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р за період з 15 березня 2013 року по 07 серпня 2017 року в розмірі 724,20 дол США.
Крім цього, з резолютивної частини оскаржуваного рішення слід виключити речення про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 202579 грн 39 коп як еквівалент суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р. ) та 223674 грн 16 коп. як еквівалент суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р.
В решті рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 141, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Тузової Владислави Олександрівни задовольнити частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відсотків та 3% річних за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24 грудня 2012 року та депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14 березня 2013 року скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку  «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1  заборгованість у розмірі 639 дол США - відсотки за депозитним договором № SAMDN25000731697539 від 24 грудня 2012 року за період з 24 грудня 2012 року по 24 грудня 2014 року за відсотковою ставкою 10% річних та за депозитним договором № SAMDN25000733794840 від 14 березня 2013 року - за період з 14 березня 2013 року по 14 березня 2015 року за відсотковою ставкою 9,75% річних у розмірі 692,25 дол США.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року за період 25 грудня 2012 року по 07 серпня 2017 року у розмірі 693,80 дол США та 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р за період з 15 березня 2013 року по 07 серпня 2017 року в розмірі 724,20 дол США.
Виключити з резолютивної частини рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року речення про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 202579 грн 39 коп як еквівалент 7 100 долларів США ( сім тисяч сімсот двадцять шість долларів чотирнадцять центів) суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р. ) та 223674 грн 16 коп. як еквівалент 8530,67 долларів США ( вісім тисяч п`ятсот тридцять долларів шістдесять п`ять центів) суми вкладу за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р.).
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня іі прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 23 вересня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк 
                                                               І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський