ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8786/20                             Головуючий у І інстанції - Погрібніченко І.М.
                                                                                                 Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 липня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

                          при секретарі:                  Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04 березня 2020 року, -

            В С Т А Н О В И Л А:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04.03.2020 року на виконання постанови ВП № 61040771 від 23.01.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04.03.2020 року на виконання постанови ВП № 61040771 від 23.01.2020 року за невиконання Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року у справі № 904/3081/19.
Позивачем наголошено на тому, що 18.02.2020 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року у справі № 916/3081/19 виконано в добровільному порядку, що підтверджується платіжним дорученням.
Також Позивач посилається на те, що АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" вважає дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 6041,09 грн. неправомірними, а постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 року № 145-ІХ встановлено заборону вчиняти виконавчі дії стосовно Акціонерного товариства "Українська залізниця", а тому Позивач, з посиланням на пункт 9 частини першої ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", зауваживав, що всі відкриті станом на 20.10.2019 року виконавчі провадження, в тому числі ВП № 61448627, де боржником є АТ "Укрзалізниця", підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Зокрема, Позивач зазначає, обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду та фактичне стягнення суми боргу, проте рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року у справі № 916/3081/19 виконано в добровільному порядку.
Окрім того, Позивач вважає, що пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-ІХ забороняє вчинення виконавчої дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затвердженим Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вищевказаними нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
Згідно з ч. 4      ст. 229 КАС України      фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.
За приписами частини 7 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308     КАС України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 61040771 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 року № 904/3081/19 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" суму у розмірі 72 334, 28 грн.
Вказане виконавче провадження державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито постановою від 23.01.2020 року.
Одночасно, 23.01.2020 року державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення з боржника (АТ "Українська залізниця") виконавчого збору у розмірі 7     233,43 грн. 
18.02.2020 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року по справі № 904/3081/19 виконано в добровільному порядку згідно платіжного доручення від 18.02.2020 року № 2562485, про що повідомлено державного виконавця.
20.02.2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося із заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції з проханням повернути виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
04 березня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 61448627 на виконання постанови № 61040771 від 23.01.2020 року про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави виконавчого збору у розмірі 7 233,43 грн. (а.с. 10).
Крім того, державним виконавцем прийнято постанову від 10.03.2020 року про стягнення витрат виконавчого провадження та винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного, постанову від 21.03.2020 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", постанову від 24.03.2020 року про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження.
Позивач, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2020 року № 61448627  протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги з приводу оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2020 року № 614448627, Позивач висловлював незгоду із постановою державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору у виконавчому провадженні № 61040771, при цьому під час розгляду даної адміністративної справи судом першої інстанції встановлено, що Позивачем в судовому порядку не оскаржено постанову про стягнення виконавчого збору від 23.01.2020 року в рамках виконавчого провадження № 610407714, прийняту на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 року у справі № 904/3081/19. З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції відповідно до вимог чинного законодавства України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються     Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII     (далі - Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII).
Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII     передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені     Конституцією України, цим     Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього     Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього     Закону     підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону  визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що згідно частини п`ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 27 Закону).
Згідно з положеннями статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону).
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 40 вказаного Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що нормами закону передбачено обов`язок виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного дня лише у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, коли така постанова не була винесена раніше.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню відповідно до даного Закону.
Водночас, питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно з п. 8 розділу ІІІ зазначеної Інструкції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених   пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2,4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Аналіз вказаних вище норм Інструкції свідчить про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору державним виконавцем приймається не пізніше наступного дня з дня реєстрації постанови про стягнення виконавчого в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова від 04 березня 2020 року прийнята Відповідачем на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 23.01.2020  року, яка вже була прийнята раніше виконавцем в межах виконавчого провадження № 61040771.
При цьому, вказана постанова від 23 січня 2020 року у даній справі не оскаржується.
Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги з приводу оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2020 року № 614448627, Позивач висловлює незгоду із постановою державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору у виконавчому провадженні № 61040771, при цьому їх не оскаржуючи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 року № 614448627 з примусового виконання постанови від 23.01.2020 року № 610407714 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави виконавчого збору у розмірі 7 233,43 грн. винесена державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції відповідно до вимог чинного законодавства України.
Щодо посилань Позивача на норми Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким, на думку Позивача встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, у тому числі, щодо виконання рішень державних виконавців про стягнення виконавчого збору, який набрав чинності до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 61448627, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність,     Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019 року, який набрав чинності 20.10.2019 року, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до     Закону України "Про виконавче провадження"     щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим     Законом     були включені до переліків, затверджених     Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим     Законом,     крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи Позивача та приходить до висновку, що зазначена вище заборона поширюється на вчинення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, а Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04 березня 2020 року про стягнення з Позивача на користь держави     виконавчого збору у розмірі 7     233,43 грн., тобто предметом спору у даній адміністративній справі є законність та обгрутованість постановлення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, а не стягнення вказаної суми виконавчого збору.  
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця     про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2020 року № 61448627 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений     Законом України «Про виконавче провадження».
Щодо інших доводів Позивача, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки під час розгляду даної адміністративної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивачем в судовому порядку не оскаржено постанову про стягнення виконавчого збору від 23.01.2020 року в рамках виконавчого провадження № 610407714, прийняту на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 року у справі № 904/3081/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця".
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та/або процесуального права, отже не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Положеннями     ст. 242 КАС України     рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1     ст. 315 КАС України     за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до     ст. 316 КАС України     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                         
Розглянувши доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                        В.П. Мельничук
                        Судді:                                                                        І.О. Лічевецький 
                                                                                                           О.М. Оксененко