ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" червня 2020 р.                                  Справа № 911/2979/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Андрієнка  В.В. 

без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест"
на рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2020 р. (повне рішення складено 03.03.2020 р.)
у справі № 911/2979/19 (суддя - Щоткін О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест"
про стягнення заборгованості у розмірі 161353,27 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" про стягнення заборгованості за договорами поставки а також укладеними додатковими договорами до них у загальному розмірі 247731,74 грн, з яких: 198383,55 грн - основний борг, 3141,53 грн - пеня, 42510,75 грн - штраф та 3695,91 грн - відсотки річних.
Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договорами поставки № АП-19-1617 від 22.04.2019 р. та № АП-19-2766 від 27.05.2019 р., а також за додатковими договорами до договору поставки № АП-19-1617 від 22.04.2019 р., а саме: № АП-19-1617ДС1 від 06.05.2019 р., № АП-19-1617ДС2 від 14.05.2019 р. та № АП-19-1617ДС3 від 27.05.2019 р.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2019 р. відкрито провадження у справі № 911/2979/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Також 27.01.2020 р. до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" просило стягнути з відповідача заборгованість за договорами поставки та укладеними додатковими угодами у загальному розмірі 161353,27 грн, з яких: 98383,55 грн - основний борг, 8669,87 грн - пеня, 42510,75 грн - штраф та 11789,10 грн - відсотки річних.
Окрім цього до суду 24.01.2020 р. представником відповідача подано клопотання про приєднання доказів та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 03.02.2020 р. (повне рішення складено 03.03.2020 р.) у справі № 911/2979/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 85735,06 грн основного боргу, 7855,65 грн пені, 39344,36 грн штрафу та 10669,86 грн 40% річних, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Також зазначеним рішенням суду стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1072,47 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано до даної справи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.12.2019 р. у справі № 904/5002/18, з приводу неможливості застосування до даних правовідносин Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (П 7).
Окрім цього, скаржник також вказує на те, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не могла бути прийнята судом до розгляду, оскільки вона містить зміну предмету позову, а також подана після першого засідання у справі, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" у справі № 911/2979/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2979/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копію вищевказаної ухвали отримано позивачем 16.04.2020 р., проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
До апеляційного суду 06.05.2020 р. від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн, у якому останній просив врахувати їх при розподілі судових витрат у справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 22.04.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" (покупець) укладено договір поставки № АП-19-1617, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити наступні засоби захисту рослин, надалі іменовані "Товар": "Позитив плюс" кількістю 620 літрів за загальною ціною з ПДВ 96481,92 грн, "Опора" кількістю 65 літрів за загальною ціною з ПДВ 25730,64 грн.
Згідно з п. 1.2 цього договору вартість товару на дату укладення договору становить 122212,56 грн.
Вартість товару у період дії договору може змінюватись у порядку, передбаченому п. 2.2 договору, при цьому така ціна є узгодженою сторонами та не потребує додаткового узгодження шляхом підписання змін та доповнень до цього договору (п. 1.3 договору).
Відповідно до п. 1.5 договору кількість і асортимент товару, який підлягає поставці, визначається відповіднодо п. 1.1 даного договору.
За умовами п. 1.7 договору загальна вартість товару (ціна договору) визначається як сума поставленого товару на умовах цього договору, додаткових угод до нього та з урахуванням фактичного курсу купівлі долара США (USD) відповідно до умов п. 2.2 цього договору.
Згідно з п. 2.1 договору покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п. 1.2 даного договору, у наступні строки: не пізніше 25.04.2019 р. - 36663,77 грн, не пізніше 01.11.2019 р. - 85548,79 грн, всього (згідно з п. 1.1 договору) - 122212,56 грн.
Окрім цього, пунктом 2.2 договору обумовлено, що при розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з урахуванням фактичного курсу купівлі долара США (USD) на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого в пункті 2.1 цього договору, за наступною формулою:
S1=S0*A1/A0, де
S0 - сума даного договору, яка повинна бути перерахована відповідно до графіку, закріпленого в пункті 2.1 цього договору;
S1 - сума у гривнях, що підлягає сплаті з урахуванням п. 2.2 цього договору;
A0 - вартість у гривнях одного долара США (USD) за фактичним курсом, що встановлений на дату укладення даного договору (додаткової угоди) згідно з п. 2.2.1 даного договору;
A1 - вартість у гривнях одного долара США (USD) за фактичним курсом, що встановлений на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого в пункті 2.1 цього договору (додаткової угоди).
За умовами пп. 2.2.1 п. 2.2 договору фактичний курс купівлі долара США (USD) на дату складання цього договору становить 27,3 грн/долара США (USD). Під фактичним курсом купівлі долара США (USD) розуміється курс купівлі долара США (USD), встановлений філією та/або відділенням банку, у якому у продавця відкрито поточний рахунок, на відповідну дату. Положення п. 2.2 застосовуються як у випадку збільшення так і у випадку зменшення фактичного курсу купівлі долара США (USD).
При застосуванні п. 2.2 цього договору продавець виставляє рахунок-фактуру, який покупець зобов`язаний оплатити протягом 1 (одного) банківського дня. Положення даного пункту не застосовуються у разі настання обставин, передбачених п. 5.9 цього договору (п. 2.3 договору № АП-19-1617).
Також пунктом 2.4 договору обумовлено, що вартість вважається сплаченою повністю, коли остаточна оплата, розрахована в порядку, визначеному у п. 2.2 цього договору, перерахована на розрахунковий рахунок продавця.
Валютою платежу за даним договором є національна грошова одиниця України - гривня. Оплата вартості товару, що залишилася, здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного у пункті 2.1 даного договору. Датою виконання зобов`язання по оплаті товару вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. п. 2.6-2.8 даного договору).
Відповідно до п. 7.1 договору № АП-19-1617 останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 01.01.2020 р., а в частині розрахунків - до повного виконання.
Як убачається з матеріалів даної справи, на виконання умов договору № АП-19-1617 продавець передав, а покупець отримав у власність визначений товар, що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними № АП-19-1930 на суму 25730,64 грн та № АП-19-1935 від 25.04.2019 р. на суму 96481,92 грн.
Також, як правильно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами укладено низку додаткових угод до договору № АП-19-1617.
Так, 06.05.2019 р. укладено додатковий договір № АП-19-1617ДС1 до договору № АП-19-1617, відповідно до п. 1 якого сторони домовились доповнити основний договір поставки наступним переліком захисту рослин: "Тотал" кількістю 300 літрів загальною ціною з ПДВ 30780,00 грн.
Згідно з п. 2 цього додаткового договору фактичний курс купівлі долара США (USD) на дату складання цього додаткового договору становить 27 грн/долара США (USD).
За умовами п. 3 додаткового договору № АП-19-1617ДС1 покупець зобов`язаний згідно даного додаткового договору здійснити оплату в наступні строки: не пізніше 10.05.2019 р. - 9234,00 грн, не пізніше 01.11.2019 р. - 21546,00 грн, всього (згідно з п. 1 даного додаткового договору) - 30780,00 грн.
На підставі цього додаткового договору № АП-19-1617ДС1 продавець передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 30780,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № АП-19-2306 від 07.05.2019 р.
У подальшому 14.05.2019 р. сторонами укладено додатковий договір № АП-19-1617ДС2 до договору № АП-19-1617, відповідно до п. 1 якого сторони домовились доповнити основний договір поставки наступним переліком захисту рослин: "Тотал" кількістю 300 літрів загальною ціною з ПДВ 30553,20 грн.
Згідно з п. 2 цього додаткового договору фактичний курс купівлі долара США (USD) на дату складання цього додаткового договору становить 26,8 грн/долара США (USD).
Відповідно до п. 3 додаткового договору № АП-19-1617ДС2 покупець зобов`язаний згідно даного додаткового договору здійснити оплату в наступні строки: не пізніше 15.05.2019 р. - 9165,96 грн, не пізніше 01.11.2019 р. - 21387,24 грн, всього (згідно п. 1 даного додаткового договору) - 30553,20 грн.
На підставі додаткового договору № АП-19-1617ДС2 продавець передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 30553,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № АП-19-2744 від 17.05.2019 р.
Сторонами 27.05.2019 р. укладено додатковий договір № АП-19-1617ДС3 до договору № АП-19-1617, відповідно до п. 1 якого сторони домовились доповнити основний договір поставки наступним переліком захисту рослин: "Пріоритет" кількістю 300 літрів загальною ціною з ПДВ 76381,20 грн.
Згідно з п. 2 додаткового договору № АП-19-1617ДС3 фактичний курс купівлі долара США (USD) на дату складання цього додаткового договору становить 26,8 грн/долара США (USD).
За умовами п. 3 додаткового договору покупець зобов`язаний згідно даного додаткового договору здійснити оплату в наступні строки: не пізніше 30.05.2019 р. - 22914,36 грн, не пізніше 01.11.2019 р. - 53466,84 грн, всього (згідно п. 1 даного додаткового договору) - 76381,20 грн.
На підставі цього додаткового договору № АП-19-1617ДС3 продавець передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 76381,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № АП-19-3105 від 28.05.2019 р.
Також, 27.05.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" (покупець) укладено договір поставки № АП-19-2766, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити наступні засоби захисту рослин, надалі іменовані "Товар": "Супер КАП" кількістю 30 літрів за загальною ціною з ПДВ 23478,12 грн.
Згідно з п. 1.2 договору № АП-19-2766 вартість товару на дату укладення цього договору становить 23478,12 грн.
Вартість товару у період дії договору може змінюватись у порядку, передбаченому п. 2.2, при цьому така ціна є узгодженою сторонами та не потребує додаткового узгодження шляхом підписання змін та доповнень до цього договору (п. 1.3 даного договору).
Відповідно до п. 1.5 цього договору кількість і асортимент товару, який підлягає поставці, визначається відповіднодо п. 1.1 договору.
За умовами п. 1.7 договору загальна вартість товару (ціна договору) визначається як сума поставленого товару на умовах цього договору, додаткових угод до нього та з урахуванням фактичного курсу купівлі євро, відповідно до умов п. 2.2 цього договору.
Згідно з п. 2.1 договору № АП-19-2766 покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену у п. 1.2 даного договору, в наступні строки: не пізніше 30.05.2019 р. - 7043,44 грн, не пізніше 01.11.2019 р. - 16434,68 грн, всього (згідно п. 1.1 договору) - 23478,12 грн.
При цьому, пунктом 2.2 цього договору обумовлено, що при розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з урахуванням фактичного курсу купівлі євро на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого у пункті 2.1 цього договору, за наступною формулою:
S1=S0*A1/A0, де
S0 - сума даного договору, яка повинна бути перерахована відповідно до графіку, закріпленого у пункті 2.1 цього договору;
S1 - сума у гривнях, що підлягає сплаті з урахуванням п. 2.2 цього договору;
A0 - вартість у гривнях одного євро за фактичним курсом, що встановлений на дату укладення даного договору (додаткової угоди) згідно з п. 2.2.1 даного договору;
A1 - вартість у гривнях одного євро за фактичним курсом, що встановлений на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого у пункті 2.1 цього договору (додаткової угоди).
За умовами пп. 2.2.1 п. 2.2 договору № АП-19-2766 фактичний курс купівлі євро на дату складання цього договору становить 30,1 грн/євро. Під фактичним курсом купівлі євро розуміється курс купівлі євро, встановлений філією та/або відділенням банку, у якому у продавця відкрито поточний рахунок, на відповідну дату. Положення п. 2.2 застосовуються як у випадку збільшення так і у випадку зменшення фактичного курсу купівлі євро.
При застосуванні п. 2.2 цього договору продавець виставляє рахунок-фактуру, який покупець зобов`язаний оплатити протягом 1 (одного) банківського дня. Положення даного пункту не застосовуються у разі настання обставин, передбачених п. 5.9 цього договору (п. 2.3 договору № АП-19-2766).
Пунктом 2.4 даного правочину передбачено, що вартість вважається сплаченою повністю, коли остаточна оплата, розрахована у порядку, визначеному у п. 2.2 цього договору, перерахована на розрахунковий рахунок продавця.
Валютою платежу за даним договором є національна грошова одиниця України - гривня. Оплата вартості товару, що залишилася, здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного у пункті 2.1 даного договору. Датою виконання зобов`язання по оплаті товару вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. п. 2.6-2.8 договору).
Відповідно до п. 7.1 договору № АП-19-2766 останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 01.01.2020 р., а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань.
На виконання умов договору № АП-19-2766 продавець передав, а покупець отримав у власність визначений вказаним договором товар, що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною № АП-19-3149 від 28.05.2019 р. на суму 23478,12 грн.
Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" здійснено наступні оплати вартості поставленого позивачем товару:
- 24.04.2019 р. - 36663,77 грн за договором № АП-19-1617;
- 07.05.2019 р. - 9234,00 грн за додатковим договором № АП-19-1617ДС1;
- 16.05.2019 р. - 9156,96 грн за додатковим договором № АП-19-1617ДС2;
- 28.05.2019 р. - 22914,36 грн за додатковим договором № АП-19-1617ДС3;
- 28.05.2019 р. - 7043,44 грн за договором № АП-19-2766.
Окрім цього, 27.11.2019 р. відповідач також здійснив оплату у розмірі 100000,00 грн, яку позивач зарахував наступним чином: 85548,79 грн в погашення заборгованості за договором № АП-19-1617 та 14451,21 грн - за додатковим договором № АП-19-1617ДС1. У зв`язку зі здійсненням цієї оплати, позивачем 27.01.2020 р. і було подано до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог.
Таким чином, оскільки решта вартості товару залишилась неоплаченою з боку відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" суму основного боргу, який, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, складає 98383,55 грн.
Окрім цього, у зв`язку з порушенням строків оплати за товар, позивач також просив на підставі п. 5.2 договорів поставки стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 8669,87 грн, на підставі п. 5.5 договорів поставки - 40% річних у розмірі 11789,10 грн, а також на підставі п. 5.4 вказаних договорів - штраф у розмірі 42510,75 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест", у свою чергу, заперечувало проти позову, посилаючись на те, що частина поставленого позивачем товару є неналежної якості, з огляду на що оплата не відбулась повністю.
Так, як стверджує відповідач, 19.07.2019 р. представники постачальника та покупця відібрали частину препарату "Пріоритет" та здійснили його контрольне внесення в ґрунт, а у подальшому домовились зустрітись 31.07.2019 р. для фіксування результатів дії препарату у ґрунті.
До матеріалів справи відповідачем долучено додаток № 1 до договору № АП-19-1617, а саме акт про контрольне внесення препарату від 19.07.2019 р., у якому, зокрема, зазначено, що препарат отриманий зі складу господарства з каністри, що була відкрита без присутності сторони А (ТОВ "Хімагромаркетинг"). Зазначений акт підписано представниками сторін.
Також відповідачем було надано копію акта контрольного огляду земельної ділянки після внесення препарату-гербіциду «Пріоритет» від 31.07.2019 р., який підписано з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" та відділу Агропромислового розвитку Брусилівської РДА. При цьому, з боку позивача вказаний акт не підписаний. За словами відповідача представник позивача відмовився від підписання зазначеного акта. При цьому, на переконання відповідача, наведений акт контрольного огляду від 31.07.2019 р. є належним доказом того, що спірний товар є неякісним.
Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" зазначає, що ним було здійснено виклик представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" для відібрання зразків препарату "Позитив плюс", у якому також викладено прохання надіслати у письмовому вигляді пропозиції спеціальної сертифікованої лабораторії для перевірки якості товарів. На підтвердження вказаних доводів відповідач долучив до матеріалів справи копію відповідного виклику, датованого 20.11.2019 р., який, за словами відповідача, отриманий позивачем 25.11.2019 р.
У зв`язку з тим, що представник позивача на вказаний виклик не з`явився, відповідачем було самостійно відібрано зразки для направлення на лабораторне дослідження.
Частково задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції вказав на те, що безпідставним є визначення вартості (заборгованості) позивачем товару у сумах, які зазначені у п. 2.1 договорів поставки. Натомість, застосуванню підлягає п. 5.9 договорів, відповідно до яких у разі порушення покупцем строків сплати (розрахунку) за товар, які зазначені у п. 2.1 договорів, продавець здійснює розрахунок вартості (заборгованості) за поставлений товар у відповідності до п. 2.2 цього договору на дату написання та/або подачі позовної заяви до відповідного суду, без надіслання (виставлення) покупцеві рахунка-фактури у відповідності до умов п. 2.3 даних договорів.
Окрім цього місцевим господарським судом також відхилено аргументи відповідача стосовно встановлення факту поставки неякісного товару, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" належним чином не дотрималося процедури заявлення претензії щодо якості спірного товару.
З указаними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Статею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач у повній мірі не виконав свій обов`язок щодо оплати вартості поставленого позивачем товару.
За змістом пунктів 5.9 укладених між сторонами договорів поставки, у разі порушення покупцем строків сплати (розрахунку) за товар, які зазначені у пунктах 2.1 договорів, продавець здійснює розрахунок вартості (заборгованості) за поставлений товар у відповідності до пунктів 2.2 договорів на дату написання та/або подачі позовної заяви до відповідного суду, без надіслання (виставлення) покупцеві рахунка-фактури у відповідності до умов п. 2.3 даних договорів.
Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" подана до суду 27.11.2019 р., що підтверджується поштовим конвертом, у якому позовна заява надійшла до суду.
Як встановлено місцевим господарським судом, позивачем відкрито поточний рахунок у ПАТ "ПУМБ". Отже, з урахуванням умов договорів поставки, при визначенні суми заборгованості за товар підлягають до застосування фактичні курси купівлі долара США та євро, встановлені даною банківською установою. Станом на 27.11.2019 р. фактичний курс купівлі долара США складав 23,90 грн/долара США, курс євро - 26,30 грн/євро.
Отже, розрахунок заборгованості за товар на підставі п. 5.9 договорів поставки слід визначати за формулою, яка наведена у п. 2.2 договорів поставки.
За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до п. 5.9 договорів поставки складає 85735,06 грн. Вказаний розрахунок перевірено апеляційним судом, такий розрахунок відповідає обставинам справи та умовам укладених договорів поставки. Відтак, місцевий господарський суд правильно зазначив у оскаржуваному рішенні про безпідставність визначення позивачем заборгованості за товар на підставі пунктів 2.1 договорів поставки, а саме без урахування фактичного курсу купівлі валют на дату оплати та умов пунктів 5.9 договорів.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно безпідставності заперечень відповідача про відсутність обов`язку оплати вартості спірного товару у зв`язку з його неналежною якістю.
Пунктами 3.4 договорів поставки встановлено, що одержання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем у день поставки товару. При прийманні товару покупець зобов`язаний перевірити кількість, асортимент, цілісність тари, пломб (при їхній наявності), а також відсутність ознак ушкодження та псування товару.
Одночасно із прийманням товару за якістю покупцем проводиться перевірка комплектності товару, а також відповідність тари, упаковки, маркування вимогам стандартів, наявність сертифікатів якості й інструкцій із застосування товару (п. 3.5 договорів).
Пунктами 3.7 договорів поставки встановлено, що при виявленні покупцем схованих недоліків у товарі складається акт про сховані недоліки в присутності представників сторін, відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по якості (П 7).
За умовами пунктів 3.11 договорів претензії щодо кількості та асортименту приймаються від покупця виключно на місці, та в момент приймання товару. В разі прийняття товару без заявлених претензій, товар вважається прийнятим, і покупець в майбутньому не може посилатись на недоліки товару. Претензії щодо якості товару приймаються до розгляду протягом 20 (двадцяти) днів з дати поставки товару. У випадку виникнення сумнівів щодо якості товару, його якість перевіряється в спеціальній сертифікованій лабораторії. Для цього сторони спільно проводять відбір зразків товару з кожної поставленої партії товару, належним чином запаковують та надсилають на адресу спеціальної сертифікованої лабораторії, що погоджена сторонами. Про вищезазначені дії сторони складають відповідний акт відбору зразків (проб) у двох примірниках для кожної сторони. Послуги лабораторії оплачує сторона, що ініціювала проведення дослідження.
Для відібрання зразків ініціююча сторона зобов`язана направити у письмовій формі виклик про направлення представника іншої сторони. Інша сторона зобов`язана направити представника протягом 5 днів з дня отримання виклику. У випадку не направлення представника для участі в відібрані зразків або необгрунтованої відмови від підписання акта, ініціююча сторона складає та підписує такий акт в односторонньому порядку, про що робиться відмітка у акті відбору зразків (проб). Акт, складений без виклику іншої сторони, у випадку виникнення спору не матиме доказової сили.
Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" належним чином не дотрималося процедури заявлення претензії щодо якості спірного товару.
Судом правомірно не взято до уваги як доказ неналежної якості товару, акт від 19.07.2019 р. про контрольне внесення препарату, який було відібрано з каністри, що була відкрита без присутності представника позивача, про що безпосередньо зазначено у самому акті. При цьому, наданий відповідачем акт контрольного огляду від 31.07.2019 р. підписаний останнім в односторонньому порядку, а отже не має доказової сили на підставі пунктів 3.11 договорів поставки.
Окрім цього, відповідачем також і не дотримано термінів пред`явлення претензії щодо якості товару. Виклик від імені відповідача про направлення представника іншої сторони, у якому зазначається про наявність сумнівів щодо якості товару, поставленого за договором № АП-19-1617, складений 20.11.2019 р., однак як встановлено п. 3.11 договору, претензії щодо якості товару приймаються до розгляду протягом 20 (двадцяти) днів з дати поставки товару. Уданому випадку зазначений термін закінчився 15.05.2019 р.
При цьому, відповідачем не надано до матеріалів справи належних доказів виклику представника позивача для здійснення перевірки якості спірного товару у терміни та у порядку, визначені п. 3.11 договорів поставки.
Враховуючи усе вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та стягнення з відповідача суми основного боргу за договорами поставки а також укладеними додатковими угодами у розмірі 85735,06 грн.
Поряд з цим, у поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано до даної справи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.12.2019 р. у справі № 904/5002/18.
Так, відповідно до висновків, викладених у пунктах 6.3, 6.4 та 6.5 даної постанови, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.
Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), як у справі, що розглядається, існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.
Положення Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка затверджена постановою Державного арбітражу Союзу РСР № П-7 від 25.04.1966 р., відповідно до якої саме на покупця покладений обов`язок з організації проведення експертизи продукції, відбору зразків спірної продукції та складання відповідних актів у разі виявлення окритих дефектів продукції та наявності розбіжностей між покупцем та постачальником стосовно якості продукції не застосовуються, як підстава для звільнення постачальника (виробника) від обов`язку доводити, що дефекти товару виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, оскільки відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР" може застосувати лише ті нормативні акти колишнього Союзу РСР, які не суперечать Конституції і законам України, а відповідно до частини 7 статті 11 Господарського процесуального кодексу України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Разом з цим апеляційний суд вказує на те, що наведена вище правова позиція не може бути застосована до правовідносин даній справі з огляду на суттєві відмінності у їх обставинах.
Так, у справі № 904/5002/18 сторонами складався акт про приховані недоліки в процесі експлуатації продукції. Натомість, у справі, що розглядається, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" не надано суду жодних належних доказів звернення до позивача для складення акту про сховані недоліки, як це передбачено пунктами 3.7 договорів поставки.
Також у справі № 904/5002/18, як встановлено касаційним судом, до приймання продукції підлягало застосуванню Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, що затверджено постановою Ради Міністрів СРСР № 888 від 25.07.1988 р., у якому було передбачено, що саме постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.
На підставі викладеного, доводи скаржника з приводу того, що місцевим господарським судом не застосовано до даної справи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.12.2019 р. у справі № 904/5002/18, апеляційним судом відхиляються.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідач обов`язку зі сплати грошових коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, такі дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань. Отже, відповідно, є підстави і для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Як зазначалося вище, окрім суми основного боргу позивач просив також стягнути з відповідача на підставі пунктів 5.2 договорів поставки пеню у загальному розмірі 8669,87 грн, а також 40% річних у розмірі 11789,10 грн на підставі пунктів 5.5 вказаних договорів.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За умовами пунктів 5.2 укладених договорів поставки покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) і сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до пунктів 5.5 договорів поставки сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, і встановлюють її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
Оскільки, як було зазначено вище, місцевим господарським судом встановлено дійсний розмір заборгованості відповідача за поставлений товар (85735,06 грн), яка мала бути сплачена 01.11.2019 р., з урахуванням пунктів 2.2 договорів поставки, апеляційний суд погоджується зі здійсненим перерахунком сум пені та 40% річних. Так, судом першої інстанції встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 7855,65 грн пені та 10669,86 грн 40% річних.
Окрім цього, за порушення відповідачем грошових зобов`язань за договорами поставки на підставі пунктів 5.4 вказаних договорів позивачем заявлено до стягнення штраф у загальному розмірі 42510,75 грн.
Пунктами 5.4 договорів поставки сторони погодили, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 даних договорів, більше ніж 10 (десяти) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даними договорами штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни договорів.
Убачається, що при розрахунку штрафу позивачем, знову ж таки, не враховано умови договорів та розраховано штраф від сум, які зазначені у п. 2.1 договорів поставки та у п. 3 додаткових договорів.
Разом з цим, пунктами 1.7 договорів поставки визначено, що ціна договору визначається як сума поставленого товару на умовах цих договорів, додаткових угод до них та з урахуванням фактичного курсу купівлі долара США чи євро, відповідно до умов п. 2.2 договорів.
Відтак, апеляційний суд погоджується зі здійсненим судом першої інстанції розрахунком штрафу, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 39344,36 грн.
Також колегія суддів зазначає, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто з позивача на користь відповідача 1072,47 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.
Так місцевим господарським судом встановлено, що між Адвокатським бюро "Валько Ігор та партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" 02.07.2018 р. укладено договір № 106/18 про надання правової (правничої) допомоги.
Також 21.12.2019 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору № 106/18, відповідно до п. 1 якої замовник дав доручення, а виконавець прийняв це доручення про надання певних додаткових послуг, детальний зміст яких зазначено в додатку 5 (додається), а саме: представництво інтересів замовника в Господарському суді Київської області, Північному апеляційному господарському суді та Верховному Суді у господарській справі № 911/2979/19 за позовом до ТОВ "Хімагромаркетинг" з усіма повноваженнями без виключення, вартістю 1300,00 грн/год.
У подальшому між сторонами підписано акт-рахунок прийому-передачі послуг № 19 від 23.01.2019 р. до договору № 106/18 на загальну суму 13679,50 грн. Платіжним дорученням № 57 від 24.01.2020 р. відповідач перерахував на рахунок Адвокатського бюро "Валько Ігор та партнери" 13679,50 грн за послуги згідно з актом-рахунком № 19 від 23.01.2019 р.
При цьому, у поданому до суду першої інстанції клопотанні про приєднання доказів та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, відповідач просив стягнути з позивача такі витрати у розмірі 9750,00 грн.
За вказаних обставин, враховуючи подання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також часткове задоволення позову, правомірним є висновок суду стосовно покладення таких витрат на сторони пропорційно до задоволених вимог та стягнення їх з позивача у сумі 1072,47 грн з огляду на положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Як було зазначено вище, у поданій апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не могла бути прийнята судом до розгляду, оскільки вона містить зміну предмету позову, а також подана після першого засідання у справі, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України.
Суд відхиляє дані твердження відповідача та, у зв`язку з цим, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 ГПК України якщо розгляд справи було відкладено, суд продовжує провадження у справі зі стадії, на якій розгляд справи було відкладено. У випадку відкладення розгляду справи під час її розгляду по суті суд може почати розгляд справи по суті спочатку.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2020 р. судом відкладено розгляд справи по суті на 27.01.2020 р., а відтак, розпочато її розгляд по суті спочатку. Таким чином, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог подана 27.01.2020 р., а отже, до початку першого судового засідання з розгляду справи по суті.
Окрім цього, як зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі ст. 163 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.
Відтак, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог свідчить про зміну розміру позовних вимог, а саме їх зменшення в частині основного боргу та збільшення сум пені і процентів річних. При цьому, загальна сума позовних вимог у даному випадку зменшилася.
За вказаних обставин місцевий господарський суд правомірно прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.
Також, як було зазначено вище, до апеляційного суду 06.05.2020 р. від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн, у якому останній просив врахувати їх при розподілі судових витрат у справі.
До вказаного клопотання відповідачем додано акт-рахунок № 22 прийому-передачі послуг від 31.03.2020 р. на суму 5239,24 грн та платіжне доручення № 129, яким підтверджується оплата таких послуг.
Разом з цим, оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача, витрати на професійну правничу допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Статею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Натомість відповідач не надав в обгрунтування порушення судом першої інстанції норм законодавства жодних доказів та не довів, з якими обставинами він пов`язує відсутність підстав для сплати заборгованості за поставлений товар.
З огляду на усе вищезазначене, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2020 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2020 р. у справі № 911/2979/19 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 25.06.2020 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                В.В.Андрієнко