Справа № 338/1397/19 
Провадження № 22-ц/4808/711/20 
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В.,Девляшевський В.А.                
секретаря                Турів О.М.
з участю                 представників: ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
                       АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 18 березня 2020 року, ухвалене суддею Круль І. В. в смт.Богородчани,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» з звернулось в суд з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 квітня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № IFBWGA00000030, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1  кредит у розмірі 33000,00 доларів США строком до 24 квітня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченому договором. Відповідно до укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно укладеного договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Всупереч умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 не виконував, заборгованість в добровільному порядку не погасив. У зв`язку з цим, станом на 28 серпня 2019 року у нього виникла заборгованість в розмірі 230082,27 долари США, яка складається з наступного: 24137,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 51887,83 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5460,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 148596,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Використовуючи право вимагати від боржника повернення будь якої частини суми заборгованості, просить стягнути з ОСОБА_1 4522,59 долари США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року, що за курсом 25,16 грн за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн, а також 1921,00 грн. судового збору.
Рішенням Богородчанського районного суду від 18 березня 2020 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року за кредитним договором № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року в розмірі 4522,59 долари США, що за курсом 25,16 грн за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн, та 1921,00 грн судового збору.
Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції помилково не застосовано строк позовної давності. Вказує, що подана банком виписка про здійснення ним платежу на погашення процентів по кредиту за період з 25 квітня 2007 року по 24 лютого 2020 року подана з порушенням норм процесуального права. Так, дана виписка долучена без відповідного клопотання, не подана разом з позовною заявою, відсутнє підтвердження надсилання її копії іншими учасникам справи. Рішенням Богородчанського районного суду від 26 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 46 989,82 дол США звернуто стягнення не предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,2340 га по АДРЕСА_1 . 29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №4896894, оскільки боржником борг сплачено, згідно квитанції №ПН831969 від 29 березня 2019 року, проте банком зараховано 28 листопада 2019 року, що є спробою протиправно створити підстави для переривання строку позовної давності. Крім того, пред`явивши у вересні 2009 року позов, банк в односторонньому порядку згідно умов договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також сплати процентів.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року, внаслідок чого виникла заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року в розмірі 4522,59 долари США, що за курсом 25,16 грн за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн. Щодо застосування строку позивної давності, позивач звернувся до суду з даним позовом 11 листопада 2019 року, що підтверджується відміткою про відправлення на поштовому конверті, тобто в межах строку загальної позовної давності, тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 28 листопада 2019 року здійснив платіж на погашення процентів по кредитному договору № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року в розмірі 75,53 доларів США, що еквівалентно 1811,54 грн.
Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № IFBWGA00000030, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 33000,00 доларів США на термін по 24 квітня 2017 року включно, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченому договором (а.с. 11-13). 
Відповідно до п.7.1. укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж у сумі 476,54 доларів США) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди.
Згідно розрахунку поданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 28 серпня 2019 року у нього виникла заборгованість у розмірі 230082,27 долари США, яка складається з наступного: 24137,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 51887,83 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5460,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 148596,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 6-9).
Банк ставить позовну вимогу про стягнення 4522,59 дол США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року, що за курсом 25,16 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2.2.10 та пункту 2.3.3 кредитного договору № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і позичальником ОСОБА_1 , банк має право на вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за них у разі порушення умов договору. При цьому відповідно до статей 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями, за якими строк виконання не наступив, строки вважаються такими, що настали, строки вважаються такими, що наступили в указану у повідомленні дату. Банк правом, передбаченим пунктом 2.3.3 кредитного договору скористався. 
Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 26 квітня 2013 року по справі №338/272/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року в розмірі 46 989,82 дол США звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема:
- житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого Старобогородчанською сільською радою 29.10.2001 року згідно рішення виконавчого комітету Старобогородчанської сільської ради від 11.09.2001 року за № 75 та зареєстрованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 29.10.2001 року у реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 290;
- земельну ділянку площею 0,2340 га на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-01-29-2/000084, виданого 05.06.1997 року Старобогородчанською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 84.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.
Звернувшись із позовом до суду про стягнення заборгованості, який рішення суду було задоволено, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов`язання. 
Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFBWGA00000030 від 25 квітня 2007 року 4522,59 доларів США по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року, що за курсом 25,16 грн за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн строк якого закінчився 24 квітня 2017 року.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення 4522,59 долари США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року, що за курсом 25,16 грн за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 113788,36 грн. не підлягають задоволенню відповідно до статей 598, 1050 ЦК України.
З позовними вимогами відповідно до статті 625 ЦК України банк не звертався.
Щодо доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності, слід виходити з наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти та пеню за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки до зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Згідно ч.1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, то понесені ОСОБА_1 судові витрати у виді сплати судового збору у розмірі 22881, 50 грн за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в даній справі становить 113788,36 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн*100=210 200 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Богородчанського районного суду від 18 березня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове  рішення.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 4522,59 дол США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 13 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року, що за курсом 25,16 грн. складає 113788,36 грн. відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2881, 50 грн ( дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня) за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 13 серпня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                                        І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський