Постанова
Іменем України
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 309/4026/14-ц
провадження № 61-17025св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року у складі судді Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитних договорів недійсними.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Савицького С. А. позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № ML-803/007/2008 у розмірі 1 017 748 грн 65 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2008 року № ML-803/037/2008 у розмірі 445 375 грн 75 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі неналежно виконували свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість перед банком, яка підлягає стягненню. Позивач за зустрічним позовом не довела тих обставин, що під час укладання з відповідачем кредитних договорів останній не дотримав вимог Закону України «Про захист прав споживачів», тому підстави для визнання цих договорів недійсними відсутні.
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
05 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року залишено без руху для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами поважності причин його пропуску.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуване рішення проголошено 30 жовтня 2018 року, апеляційну скаргу подано 05 липня 2019 року. Таким чином, заявником пропущено строк на апеляційне оскарження, однак заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заявником не подано, не зазначено таке прохання і в апеляційній скарзі.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана лише 05 липня 2019 року, через 4,5 місяці після отримання заявником копії оскаржуваного рішення, клопотання заявника не містить обґрунтування щодо поважності причини подання апеляційної скарги через такий значний час. На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху заявником так і не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не були присутні під час оголошення рішення судом першої інстанції. 19 лютого 2019 року оскаржуване рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не отримувала, а отримала копію документів з матеріалів цієї справи та копію диска із записом судового засідання, про що розписалась на останній сторінці справи. У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами цивільної справи, виявила, що перед її підписом хтось написав, що вона отримала копію оскаржуваного рішення суду 19 лютого 2019 року. Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року і витребувано із Хустського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 309/4026/14-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України забезпечення апеляційного оскарження рішення суду - це одна з основних засад (принципів) цивільного судочинства. 
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Проте там, де такі суди існують, гарантії, які містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).
 
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами другою та третьою статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1)     на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2)     на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Тобто, ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу зі спливом строку на апеляційне оскарження і не навела поважних причин пропуску цього строку.
 
Проте з таким висновком апеляційного суду не можна погодитись з огляду на таке.
 
Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.
 
Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. 
 
Право на апеляційне оскарження судового рішення безпосередньо залежить від своєчасності отримання рішення суду першої інстанції. Поновлення строків є можливими з підстав несвоєчасності отримання рішення (ухвали, постанови) суду.
 
При обчисленні процесуальних строків слід враховувати всі обставини справи.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не була присутня в суді першої інстанції під час проголошення рішення, повний текс оскаржуваного рішення змогла отримати тільки 24 червня 2019 року (а. с. 43). 05 липня 2019 року її представник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Хустського районного суду Закарпатської області (а. с. 32).
 
Таким чином, останнім днем подання апеляційної скарги є 24 липня 2019 року, оскільки повний текст оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримала 24 червня 2019 року, що підтверджується матеріалами цієї справи. 
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадженняна судове рішення суду першої інстанції, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів заявника щодо поважності пропуску нею строку апеляційного оскарження, неправильно застосував положення статті 358 ЦПК України, чим фактично позбавив ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанцій.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк