ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/569/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 р. (суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі № 340/569/20 за позовом ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
                                                  В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2018 по 30.01.2020 включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2018 по 30.01.2020 включно.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №340/2815/19 частково задоволено його вимоги до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додатковї відпустки, як учаснику бойових дій в період з 2015р. по 2018р., виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додатковї відпустки, як учаснику бойових дій в період з 2015р. по 2018р., виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Рішення суду виконано відповідачем 29.01.2020р. шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок, але при цьому відповідачем не здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2018 р. по 30.01.2020р.
Рішенням Дніпропетровського   окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,   позов задоволено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове судове рішення, відмовивши у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що на момент звільнення Військова частина виплатила позивачу усі грошові кошти, які вважала належними останньому. Скаржник стверджує, що 30.01.2020 не є днем фактичного розрахунку при звільненні, а є днем розрахунку за рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/2578/19. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. №340/2815/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яким визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби. (а.с.7-10). Рішення суду відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 13.02.2020р.На виконання рішення суду, платіжним дорученням від 29.01.2020р. №172, відповідачем зараховано на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 31008,01 грн. (а.с.11). Таким чином, затримка розрахунку при звільненні склала з 08.08.2018 р. по 30.01.2020р. – 370 робочих днів.Доказів сплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2018 р. по 30.01.2020р. відповідачем не надано.
Задовольняючи позову, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як було встановлено судом першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України провела фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленого статтею 116 КЗпП України.
З урахуванням того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки на підставі статті 117 КЗпП України.
Щодо доводів скаржника про помилкове визначення судом першої інстанції дати фактичного розрахунку при звільненні.
У постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення,  не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а тому відшкодування, передбачене  ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Зважаючи на наявні у справі докази щодо проведення із позивачем остаточного розрахунку при звільненні 30.01.2020, виплата середнього заробітку за весь час затримки має бути здійснена саме до цієї дати.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга  має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді. 
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України  - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 р. в адміністративній справі № 340/569/20– залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий