У Х В А Л А  
21 липня 2020 року
м. Київ
справа № 761/40203/19
провадження № 61-9984ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року Київський міський центр зайнятості (далі - КМЦЗ) звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 кошти у розмірі 4 010, 62 грн.
Позов обґрунтований тим, що 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою надати їй статус безробітної. Згідно із заявою відповідач ознайомилась з правами та обов`язками безробітного, де зазначено, що безробітні повинні своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі наказу КМЦЗ від 13 лютого 2019 року № НТ 190213 відповідачу з 08 лютого 2019 року надано статус безробітної. Наказом КМЦЗ від 15 лютого 2019 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю. Проведено звірку щодо поновлення позивача на роботі за рішенням суду, про що складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 29 липня 2019 року № 1853. Звіркою встановлено, що ОСОБА_1 поновили на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу новітніх технологій Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв`язок»» відповідно до наказу від 22 травня 2019 року № 40/к «Про поновлення на роботі працівника». Про поновлення на роботі, відповідач Подільську районну філію Київського міського центру зайнятості не повідомила та незаконно отримала допомогу по безробіттю з 22 травня 2019 року до 02 липня 2019 року. Подільською районною філією Київського міського центру зайнятості 30 липня 2019 року видано наказ № 75 про повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення, який згідно з довідкою-розрахунком від 30 липня 2019 року № 135 становить 4 010, 62 грн та надіслано повідомлення від 31 липня 2019 року № 27-1010 про необхідність повернути в добровільному порядку нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття. Відповідач листа не отримала, він повернутий із закінченням строку зберігання. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється повернути зазначені кошти, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КМЦЗ кошти у розмірі 4 010, 62 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не повідомила позивача про факт поновлення на роботі, що свідчить про недобросовісність її дій, сума виплачених коштів, які становлять 4 010, 62 грн, підлягають поверненню.
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштів у розмірі 4 010,62 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржені заявником рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
 
І. Ю. Гулейков 
 
С. О. Погрібний