ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в адміністративній справі №280/2/20 (головуючий суддя першої інстанції Татаринов Д.В., рішення складено у повному обсязі 04 березня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 02.01.2020 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області неправомірними, щодо застосування при призначенні їй пенсії за віком, середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 рік (4404,35 грн.) та відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 24 вересня 2019 року із застосуванням положень розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - при призначенні пенсії застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки (6188.89 грн.) та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
В обгрунтування позову зазначено, що позивачу, як працівнику освіти (вчитель), управлінням ПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя 11.08.2010 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 12.08.2010 року позивач знову влаштувалась на роботу за спеціальністю, де продовжує працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Після досягнення пенсійного віку вона 24.09.2019 року звернулась до ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком, проте відповідачем призначена пенсія із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки (4404,35 грн.). Крім того, не нарахована та не виплачена грошова допомога в розмірі 10 місячних пенсій, яка передбачена Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області неправомірними, щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком, середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 рік (4404,35 грн.).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії з 24 вересня 2019 року із застосуванням положень розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - при призначенні пенсії застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки (6188.89 грн.).
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України №1058.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови ухвалено із помилковим застосуванням норм матеріального права.
Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Також відповідач просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Суд зазначає, що вимоги відзиву щодо скасування рішення суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не підлягають розгляду, оскільки такі вимоги необхідно заявляти шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 року апеляційна скарга відповідача повернута скаржнику у зв`язку з не усуненням її недоліків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, відтак розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.
На теперішній час позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
З 11 серпня 2010 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788), що підтверджується протоколом №822922 від 12 серпня 2010 року.
Після призначення пенсії позивач продовжила працювати за спеціальністю, у зв`язку з чим виплата пенсії з 12 серпня 2010 року була припинена (призупинена). 
24.09.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком. З зазначеної дати позивачу призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV, що підтверджується рішенням №923040192217.
22.11.2019 року позивач звернулась до Вознесенівського відділу обслуговування громадян м.Запоріжжя Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про надання роз`яснень щодо відмови у нарахуванні одноразової грошової допомоги в розмірі 10 пенсій при призначенні пенсії за віком та надано роз`яснень щодо вихідних даних для нарахування розміру пенсії.
Листом №123/М-9 від 26 листопада 2019 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що оскільки їй з 11.08.2010 року була призначена пенсія за вислугу років, а також нею отримано пенсію за вислугу років, то відсутні підстави для перерахування пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки та виплати їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.21).
Позивач, не погодилась з такими діями відповідача та оскаржила їх до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виплати грошової допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач до призначення пенсії за віком у період з 11.08.2010 року по 12.08.2010 року отримувала пенсію за вислугу років, то підстав для нарахування та виплати їй грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає. Факт отримання позивачем пенсії за вказаний період у розмірі 47,61 грн. підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29 січня 2020 року про розмір нарахованої і фактично отриманої пенсії. Згідно вказаної довідки сума пенсії 47,61 грн. виплачена позивачу у березні 2011 року (відомості №264).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення частини позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування пункту 7-1   розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок   30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України   від 23 листопада 2011 року №1191   (далі по тексту - Порядок №1191), грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого   статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків   35 років, для жінок   30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок   30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   будь-якого іншого виду пенсії.
Отже, синтаксичний аналіз пункту 7-1   розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та пункту 5 Порядку №1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку.
За змістом вказаної норми отримання зазначеної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Факт отримання позивачем пенсії за вказаний період у розмірі 47,61 грн. підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29 січня 2020 року про розмір нарахованої і фактично отриманої пенсії. Згідно вказаної довідки сума пенсії 47,61 грн. виплачена позивачу у березні 2011 року (відомості №264).
Відтак, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи (а.с.42), позивачу вже призначалась та виплачувалась пенсія за вислугою років в період з 11.08.2010 року по 12.08.2010 року, тобто до моменту виникнення права на призначення пенсії за віком, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1   розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначені висновки колегією суддів здійснені з урахуванням застосування норм матеріального права в аналогічних спорах Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року (справа № 310/3774/17) та від 27 листопада 2018 року (справа № 328/1619/17).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в адміністративній справі №280/2/20 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в адміністративній справі № 280/2/20 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.    

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак