П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5463/19	

Головуючий першої інстанції  Свида Л.І.
                                                                                        Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                 Повний текст судового рішення складений 20.11.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

           17.09.2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (надалі - ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 10.09.2019р. №846243  про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити та виплатити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 28.08.2019р. у розмірі 60% від усіх сум складових заробітної плати згідно з довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 19.08.2019р. №255/М/15-32-05-02-09 та довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 19.08.2019р. № 294/М/15-32-05-02-09, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області з урахуванням вже отриманих сум пенсії.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2019р. позов задоволений.
          Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та прийняти нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
          Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2013р. позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії по інвалідності. /а.с.111/
          Відповідно до протоколу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси №10150 від 07.02.2013р. ОСОБА_1 , на підставі заяви від 24.01.2013р., призначено пенсію по інвалідності за загальним захворюванням. /а.с.110/  
           02.11.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. /а.с.63/
           09.11.2018р. позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.55-63/
           28.08.2019р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». /а.с.12/
          Рішенням ГУ ПФУ України в Одеській області від 10.09.2019р. №846243 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки до 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889 –VIII (надалі - Закон України №889 –VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Після 01.05.2016р., відповідно до ст.90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п.1 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII визнано такими, що втратили чинність:1) Закон України «Про державну службу», крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п.10, 12 цього розділу. А відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Загальний стаж роботи позивача складає 39 років 11 місяців, на посаді державного службовця 1 місяць. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997р. №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу», тому підстав для зарахування періодів роботи з 01.04.1988р. по 30.10.2018р. до стажу державної служби не має, відповідно, відсутнє і право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». /а.с.40/
          Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулася до суду з даним позовом.
          Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.
          Частиною 2  ст.19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
          Згідно зі ст.46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого  законом  віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в  законі  правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог  Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII (надалі - Закон України № 889-VIII).
          З 01.05.2016р. набув чинності  Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.
          Згідно зі  ст.37 Закону України № 3723-ХІІ  на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої  статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
          Відповідно до  ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.
          Згідно зі ст.90 Закону України № 889-VIII  пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»  Закону України №889-VIII з 01.05.2016р. втратив чинність  Закон України «Про державну службу» від 28.12.1993р. №3723-XII (надалі Закон України №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
          Пунктами 10 та 12  розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»  Закону України №889-VIII  визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до  ст.37 Закону України «Про державну службу», зокрема:
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»    (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до    статті 37 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
          Виходячи з системного аналізу положень  Закону України №889-VIII та  ст.37 Закону України №3723-ХІІ, вбачається, що із набранням чинності  Законом України №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Разом з тим, передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016р. мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016р. посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до  ст.37 Закону № 3723-ХІІ  у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).
          Тобто,  Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII  передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
          Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців,  ст.37 Закону України «Про державну службу»  за  №3723  передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
          Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723  після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1  ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723  і  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
          Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», її вік становив 59 років 7 місяців, тобто вона досягла пенсійного віку передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Пунктом 8 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»  Закону України № 889-VIII  визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
          Питання обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283  (надалі - Порядок №283), який був чинний у період чинності  Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.
          Відповідно до п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах  керівних  працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних  органів.
          Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
          Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 з 09.02.1988р. вона прийнята на посаду старшого  інспектора по основній діяльності в Ленінському райфінвідділі (запис №11) та по день звільнення 30.10.2018р. працювала в податкових органах на різних посадах. /а.с.19/
          Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був  Закон України від 04.12.1990р. №509-XII «Про державну податкову службу в Україні»  (надалі - Закон України №509-XII).
          Відповідно до ст.6 Закон України №509-XII видатки на  утримання  органів  державної  податкової  служби  визначаються  Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Згідно з ч.ч.1, 5-8  ст.15 Закону №509-XII  посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.
          Правовий  статус  посадових  осіб  органів  державної  податкової служби, їх  права  та  обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу».
              Посадові   особи   органів   державної   податкової   служби   не   мають   права   займатися  підприємницькою  діяльністю,  а  також  працювати  за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається  центральним  органом державної податкової служби.
          Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
          Згідно із п. 9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (надалі - Порядок №839)  посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
          Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
          Відповідно до п.4 Порядку №839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
          Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20 квітня 2016 року «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями»  затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.(надалі - Порядок №306)
          Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
          Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Порядком №306.
          Додатком 6 Порядком №306 передбачено, що спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу» прирівнюється до 6 рангу державного службовця.
          Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа №    21-275а13) виснував, що аналіз положень  статті 37 Закону № 3723-XII,  Закону №    509-ХІІ  дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  статті 37 Закону України № 3723-ХІІ.
          Отже, колегія суддів приходить до висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.
          Так, із записів у трудової книжки позивача вбачається, що 03.11.1992р. ОСОБА_1 було присвоєно персональне звання  інспектор податкової служби ІІ рангу (запис №20), 01.11.1998р. присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу» (запис №27),  03.11.2003р. присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу» (запис №31), 20.06.2013р. присвоєно 13 ранг державного службовця (запис №39), 27.12.2013р. присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу» (запис №40). /а.с.23, 27, 29, 33/
          Таким чином, період державної служби ОСОБА_1 в податкових органах у спеціальному званні з 03.11.1992р. по 31.10.1998р. - інспектор податкової служби ІІ рангу, з 01.11.1998р. по 03.11.2003р. - «Радник податкової служби ІІІ рангу»; з 03.11.2003р. по 26.12.2013р. - «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу», має бути зарахований до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  Закону України «Про державну службу».
          Крім того, відповідно до ст.17 Закону України № 3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати  Конституції  та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».
          Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.
          Так, 01.06.1994р. ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця, згідно запису №22 у трудовій книжці позивача. /а.с.24/
          Відтак, зважаючи на те, що на час набрання чинності  Законом України №889-VIII ОСОБА_1 продовжувала працювати на посаді працівника апарату державної податкової служби, стаж роботи на якій відповідно до положень Порядку №283 зараховується до стажу державної служби, то після звільнення з такої посади у зв`язку з досягненням пенсійного віку, встановленого  ст.26 Закону України №1058-IV  позивач набуває право на призначення пенсії відповідно до  ст.37 Закону України №3723-XII.
          Посилання ГУ ПФУ в Одеській області на  розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців»  як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 10.09.2019р. №846243 про відмову у призначенні пенсії, з підстав відсутності необхідного стажу та зобов`язав перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію згідно із  Законом України «Про державну службу». 
          З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
          Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -             

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.