ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006082 пров. № А/857/745/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Матковської З.М.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (суддя- Клименко О.М., ухвалене в м. Львові, повне судове рішення складено 27.12.2019р.) у справі № 1.380.2019.006082 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної Казначейської служби України про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної Казначейської служби України та з наведених у ньому підстав просив визнати протиправними дії відповідача – Національної поліції України щодо направлення скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України “Про звернення громадян”, тому що такі протиправні дії призвели до порушення відповідачем прав позивача, встановлених ст. 40 Конституції України та ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 18, п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 Закону України “Про звернення громадян” на своєчасне отримання обґрунтованої, об`єктивної та всебічної відповіді від Національної поліції України за результатами розгляду і вирішення скарги від 13 вересня 2019 року, стягнути з казначейського рахунку Національної поліції України 1500 гривень моральної шкоди з підстав, зазначених у позовній заяві.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо направлення скарги ОСОБА_1 від 13.09.2019 року №О-639 для розгляду до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України “Про звернення громадян”. У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 та Національна поліція України оскаржили його подавши апеляційні скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Апелянт ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправними дій Національної поліції України щодо направлення скарги від 13.09.2019р. для розгляду  до Червонградського ВП ГУНП у Львівській області з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України “Про звернення громадян”, оскільки такі протиправні дії призвели до порушення відповідачем  прав позивача, встановлених ст.40 Конституції України та ч.1 ст.1, п.6 ч.1 ст.18, п.1, п.5 ч.1 ст.19, ч.1 ст.20 Закону України “Про звернення громадян” на своєчасне отримання обґрунтованої та всебічної відповіді  від Національної поліції України за результатами розгляду і вирішення його скарги від 13.09.2019р., та в частині відмови в задоволенні позову, щодо  стягнення з казначейського рахунку Національної поліції України 1500 гривень моральної шкоди  з підстав зазначених в позовній заяві.
Апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач його скаргу від 13.09.2019р. направив на розгляд  і вирішення до Головного управління Національної поліції України у Львівській області з порушенням заборони, встановленої ч.4 ст.7 Закону України “Про звернення громадян” правильно, проте не врахував, що Червонградський ВП ГУНП у Львівській області не є окремий суб`єкт владних повноважень, а є структурний підрозділ суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції України у Львівській області, до  якого відповідач направив його скаргу для вирішення. Вказує, що попередній розгляд його скарги здійснювало не Головне управління Національної поліції України у Львівській області, а його структурний підрозділ Червонградський ВП ГУНП у Львівській області, що підтверджується  фактом реєстрації його скарги саме Червонградським ВП ГУНП у Львівській області. Відтак просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що у своїй скарзі він оскаржує саме бездіяльність Червонградськиого ВП ГУНП у Львівській області а не окремих працівників.
Також зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував заподіяну йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1500 грн. Зокрема, позивач посилається на той факт, що Національна поліція України не розглянувши належним чином його скаргу від 13.09.2019р., спричинила йому моральні страждання, оскільки, подавши апеляційну скаргу позивач сподівався на об`єктивний та всебічний розгляд цієї скарги в термін встановлений Законом, але замість сподівань отримав зневагу і розчарування в порядності і законослухняності відповідача, душевну образу у вигляді приниження його честі та гідності, як громадянина України. Стверджує, що також повинен був самостійно вивчати юридичну науку для оформлення процесуальних документів та самостійного захисту своїх прав в судових засіданнях. Відтак, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги  в цій частині, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апелянт Національна поліція України як на доводи апеляційної скарги посилається, зокрема, на те, що за дорученням керівництва поліції звернення позивача від 13.09.2019 №0-639 розглянуто у системі поліції в межах наданих повноважень, об`єктивно, всебічно, повно та надано відповіді позивачу у передбачений Законом строк. Відтак, на думку відповідача, зважаючи на критерії, за якими суди перевіряють дії чи бездіяльність органів державної влади відповідно до частини другої статті 2 КАС України, Національною поліцією України у спірних правовідносинах жодної протиправної, незаконної, пасивної поведінки не допущено. Також зазначає, що за правилами ст.12  Закону України “Про звернення громадян” дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження". Апелянт- Національна поліція України зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до Національної поліції України  із зверненням, яке містить питання, яке відповідно до ст. 12 Закону України “Про звернення громадян” не підлягають розгляду за правилами даного закону. Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.
В судовому апелянт- ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги  в цій частині, з підстав викладених в його апеляційній скарзі. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вимоги апеляційної скарги Національної поліції України заперечив та просив таку залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта- Національної поліції України в режимі відеоконференції вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в апеляційній скарзі. 
Третя особа будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без її участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційних  скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні  скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 вересня 2019 року позивач звернувся до міського голови м. Червонограда із заявою, у якій на підставі статті 18 Закону України “Про звернення громадян” просив додатково за правилами речення першого частини третьої статті 7 Закону України “Про звернення громадян” скерувати скаргу, яка подається нижче на розгляд і вирішення до Голови Національної поліції України. Зі змісту даної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не влаштовує чергова відписка №О-11/04/15-19 від 30.08.2019 року заступника начальника Головного управління Національної поліції України у Львівській області Андрія Тарана, тому що ОСОБА_2 , який програв від нього у Львівському окружному адміністративному суді всі чотири справи, копії судових рішень по яких долучено до даної скарги, зобов`язаний був допитати власника Червоноградської автобусної станції, директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Червоноградське АТП-№14628”, а не писати: “В ході перевірки підтвердити факти, наведені у Вашому зверненні не представлялось можливим, так як свідків чи очевидців не встановлено”. Також зазначає, що відповідь йому повинен був надати начальник Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 
Відтак, ОСОБА_1 вимагав відреагувати відповідно до чинного законодавства про поліцію.  
Як вбачається з матеріалів справи, листом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 29.10.2019 року №3/24-8787 позивача повідомлено, що за його зверненням №О-639 від 13.09.2019 року був надісланий лист №3/24-6544/6-3 від 17.09.2019 року, адресований Голові Національної поліції України Князеву С.М., рекомендованим листом Укрпошти. Також з відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 вбачається, що скаргу позивача від 13 вересня 2019 року щодо бездіяльності окремих працівників поліції розглянуто Головним управлінням Національної поліції у Львівській області та така надійшла з Національної поліції України. 
Також зазначено, що звернення позивача зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Червонградського ВП ГУНП у Львівській області за №8736 від 15.10.2019 року.
Таким чином, вважаючи дії відповідача – Національної поліції України щодо направлення скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України “Про звернення громадян” протиправною, позивач звернувся в суд з даним позовом. Також просив стягнути моральну шкоду 1500 грн. завдану неправомірними (на його думку) діями відповідача.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок про протиправність дій відповідача в частині направлення скарги позивача від 13 вересня 2019 року для розгляду до Головного управління Національної поліції у Львівській області, як органу з бездіяльністю посадових осіб якого не погоджується позивач. Також судом зроблено висновок, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про звернення громадян” громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно статті 3 Закону України “Про звернення громадян” під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Частиною 4 статті 3 Закону України “Про звернення громадян” передбачено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України “Про звернення громадян” звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Судом встановлено, що 13 вересня 2019 року позивач звернувся до міського голови м. Червонограда із заявою, у якій на підставі статті 18 Закону України “Про звернення громадян” просив додатково за правилами речення першого частини третьої статті 7 Закону України “Про звернення громадян” скерувати скаргу на розгляд і вирішення до Голови Національної поліції України. У вказаній скарзі позивач висловив своє незадоволення з приводу бездіяльності окремих працівників поліції про розгляді його попередніх звернень, зокрема заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Андрія Тарана. 
Статтею 7 Закону України “Про звернення громадян” визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, частина 4 статті 7 Закону України “Про звернення громадян” вказує, що такою нормою імперативно встановлено заборону для органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, об`єднання громадян або посадової особи, які прийняли від громадянина оформлену належним чином і подану у встановленому порядку скаргу направляти її для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Також частиною першою цієї статті передбачено обов`язок прийняти скаргу та розглянути її.   
З відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 вбачається, що скаргу позивача від 13 вересня 2019 року щодо бездіяльності окремих працівників поліції розглянуто Головним управлінням Національної поліції у Львівській області, а вказану відповідь підписано заступником начальника управління Володимиром Ільчишиним. Крім того, зі змісту наведеної відповіді також вбачається, що вищезазначена скарга позивача від 13 вересня 2019 року надійшла до Головного управління Національної поліції у Львівській області з Національної поліції України.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи, що у своїй скарзі від 13 вересня 2019 року позивач висловив своє незадоволення з приводу бездіяльності окремих працівників поліції при розгляді його попередніх звернень, зокрема заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Андрія Тарана, дії відповідача щодо направлення такої скарги для розгляду до Головного управління Національної поліції у Львівській області, як органу з бездіяльністю посадових осіб якого не погоджується позивач, в контексті імперативної заборони, що встановлена приписами частини четвертої статті 7 Закону України “Про звернення громадян” є протиправними.   
З приводу твердження апелянта- ОСОБА_1 щодо протиправності дій відповідача щодо направлення його скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області колегія суддів зазначає, що як вбачається з наявної у матеріалах справи відповіді Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області №О-821 від 29.10.2019 року, звернення позивача щодо торгівлі валютою в касовому залі Червоноградської автостанції та не вжиття заходів працівниками поліції щодо її припинення, Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області розглянуто (ЖЄО №8736 від 15.10.2019 року). Судом першої інстанції вірно вказано, що зазначені відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 та Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області №О-821 від 29.10.2019 року не підтверджують факт направлення відповідачем скарги позивача від 13 вересня 2019 року саме до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, а вказують про розгляд зазначеної скарги також Червоноградським відділом поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області. 
Інші докази направлення саме відповідачем скарги позивача від 13 вересня 2019 року до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області у матеріалах справи відсутні. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача в частині направлення скарги позивача від 13 вересня 2019 року для розгляду до Головного управління Національної поліції у Львівській області, як органу з бездіяльністю посадових осіб якого не погоджується позивач. 
З приводу посилань апелянта- ОСОБА_1 що Національна поліція України не розглянувши належним чином його скаргу від 13.09.2019р., спричинила йому моральні страждання, які він оцінює у розмірі 1500 грн., апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31.03.1995 №4 визначено, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду такими обставинами, що відповідач не розглянувши належним чином його скаргу від 13.09.2019р. спричинив йому моральну травму у вигляді душевних страждань, так як сподівався на всебічний та об`єктивний розгляд даної справи, а не отримавши такого від відповідача отримав душевну образу у вигляді приниження його честі та гідності. 
Проте, позивач не наводить причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наведеними моральними стражданнями, не вказує, з яких міркувань він виходив при розрахунку моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.
Відтак, аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надавши докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
За таких обставин, позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволені в цій частині позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта - Національної поліції України, що вказане звернення позивача не підлягає розгляду за правилами Закону України “Про звернення громадян”, оскільки відповідачем скеровано звернення позивача до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, яким було надано відповідь позивачу саме за  нормами визначеними Законом України “Про звернення громадян”.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної поліції України  залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.006082 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 22.07.2020