ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020                                                                                             Справа №  908/1290/18
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л.
секретар судового засідання Грачов А.С.
представники сторін:
від позивача: - Порхун, ордер серії АА №0001746 від 17.07.2020, адвокат;
- Доля Д.М., ордер серії ЗП №107170 від 01.10.2019, адвокат;
- ОСОБА_6., паспорт НОМЕР_7, виписка з ЄДРЮОФОПГФ №11031020000027381 від 09.06.2010, керівник
від відповідача: - Полюшко К.М., паспорт НОМЕР_8 від 20.12.2018, фізична особа-підприємець;
- Слєсарь О.В., ордер серії ЗП №133737 від 22.05.2020, адвокат
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 (суддя Левкут В.В.; рішення ухвалене о 12:25 год. у місті Запоріжжя, повне рішення оформлено та підписано 19.12.2019) та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 (суддя Левкут В.В.; додаткове рішення оформлено та підписано 20.12.2019) у справі №908/1290/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна", м.Запоріжжя
до відповідача фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича, м.Запоріжжя
про стягнення 822884,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича про відшкодування вартості втраченого вантажу за договором перевезення вантажу №260418 від 26.04.2018 в сумі 822884,94 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на обставини втрати вантажу, який було передано для перевезення за договором перевезення вантажу №260418 від 26.04.2018, укладеним із ФОП Полюшко К.М., внаслідок пожежі, яка сталася 11.06.2018 із автотранспортним засобом, який перевозив вантаж.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 у справі №908/1290/18 позов задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" 822884,94 грн. вартості втраченого товару відповідно до договору перевезення вантажу №2604189 від 26.04.2018, 39700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 42495,15 грн. витрат на проведення судових експертиз та експериментальних досліджень та 12343,28 грн. судового збору.
Означене судове рішення вмотивоване тим, що судом не встановлений факт самозагоряння або самозаймання вантажу позивача, що б призвело до виникнення пожежі в автомобілі, та не встановлено відсутність вини перевізника за втрату вантажу. Відповідач обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача не спростував, доказів, які могли б свідчити про наявність обставин, які могли б бути підставою від звільнення його від відповідальності за втрату вантажу, суду не надав.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1921,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Додаткове рішення суду вмотивоване тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази, якими доведено понесення ним витрат в сумі 1500,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката, які суд вважав за необхідне стягнути з відповідача враховуючи на співмірність заявлених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з судовими рішеннями місцевого господарського суду, відповідач (ФОП Полюшко К.М.) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 у справі №908/1290/18 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржене рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за наступних підстав.
Судом не взято до уваги висновки двох судових експертиз та висновку акту про пожежу Кобеляцького РС ГУДСНС України щодо визначення осередкової зони пожежі - у внутрішньому просторі вантажного відсіку в місці розташування двох транспортних тар (дерев`яної та пластикової полети) у їх внутрішній частині з характерним визначеним "осередковим конусом" горіння та розповсюдженням пожежі в подальшому в направленні кабіни автомобіля.
Також, судом не піддано сумніву висновок експерта ОСОБА_1 , який взагалі не оглядав автомобіль, не був присутній на місці події, а зробив висновок за наданими фотографіями, які також, не були надані йому в повному обсязі.
Судом безпідставно прийнято за істину припущення експерта, викладені у висновку експерта №1-30/09 від 30.09.2019 за результатами додаткової пожежно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом ОСОБА_1 . ТОВ "Український центр судових експертиз".
В дослідженнях судових експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та ТОВ "Український центр судових експертиз" також зазначалось про можливість виникнення пожежі внаслідок наявності в кузові автомобіля Ford transit при перевезенні товару позивача додаткового вантажу. Однак відомості про додатковий вантаж є суперечливими.
Суд поглиблюється у дослідження хіміко-біологічних властивостей вантажу та визначення безпосередньої причини виникнення горіння вантажу. Однак всі експерти, які були допитані у судових засіданнях у даній справі зазначили, що здатність до самозаймання або самозапалювання вантажу можливо дослідити лише відтворивши умови, що існували під час перевезення вантажу відповідачем, що є неможливим.
Відповідач звертає увагу на те, що при укладанні договору перевезення позивачем не було надано відповідачеві зауважень щодо характеристик вантажу, а тому перевезення вантажу здійснювалось, виходячи з наявної у відповідача інформації: вантаж не віднесено до продуктів харчування, а тому сумісне його перевезення з іншим вантажем (нова пластикова тара) не є порушенням правил перевезення.
Таким чином, в даній справі суд мав встановити - чиї докази є більш вірогідними, а саме: чиї докази доводять більш вірогідну причину виникнення пожежі, а не встановлювати безпосередньо її причини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача в повному обсязі з огляду на наступні обставини.
Щодо експертизи, яка була проведена на замовлення відповідача (ФОП Полюшка К.М.), та викладена у Висновку судової пожежно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №15385 від 17.10.2018 експертами ОСОБА_7, та ОСОБА_8., позивач зазначає, що вказана експертиза була проведена із численними порушеннями норм закону, про що позивачем надані відповідні письмові пояснення. Окрім цього висновки даної експертизи суперечили іншим матеріалам справи.
У зв`язку із численними порушеннями при проведенні попередніх експертиз, їх неповнотою та суперечністю з наявними у справі матеріалами на замовлення позивача було проведено додаткову експертизу, яка викладена у висновку експерта ОСОБА_1 №1-30/09 від 30.09.2019р.
Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що висновок судового експерта ОСОБА_1 було надано без дослідження експертом безпосередньо автомобіля, а за наданими фотографіями, слід зазначити, такі дії експерта дозволяються та передбачені п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, за якими коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку.
Листом від 03.09.2019 ТОВ "Компанія Аверс Україна" на підставі клопотання експерта зверталась до ФОП Полюшка К.М. із проханням надати можливість експертові оглянути автомобіль. Натомість вказане клопотання залишено відповідачем без відповіді та задоволення.
Як вказує позивач, експертом ОСОБА_1, як і у висновках перших двох експертиз зазначено, що в експертній практиці проведення пожежно-технічних досліджень випадки самозаймання будь-яких сублімованих фруктів та овочів не зустрічаються.
Позивач вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив зібрані у справі докази, та надав їм відповідну правову оцінку, в тому числі із врахуванням вірогідності причин виникнення пожежі - самозаймання  сублімованої суміші фруктів розфасованих та запакованих по 3-5 кг в теплоізоляційні поліетиленові пакети, або інші причини.
Як вказує позивач, саме перевізник відповідає за дотримання температури під час перевезення вантажу. Перевізнику заборонено перевозити разом із продуктами вантаж іншого виду продукції. Якщо після завантаження товаром позивача було здійснено довантаження іншим товаром, то позивач не може нести відповідальність за укладку вантажу в кузові, яка повинна забезпечити належну циркуляцію повітря те ефективне використання холоду.
До того ж, позивач вказує, що з огляду на викладені обставини, навіть якщо припустити, що під час транспортування вантажу ТОВ "Компанія Аверс Україна" не було дотримано вимог щодо температурного режиму зберігання та транспортування вантажу, відповідальність за це лежить на перевізнику Полюшко К.М .
Надані відповідачем відомості про додатковий вантаж позивач вважає такими, що є суперечливими. Так згідно наданої ФОП Полюшко К.М. товарно-транспортної накладної №Р2527 від 11.06.2018 місцем завантаження додаткового вантажу - пустої пластикової тари зазначено місто Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, 162М. Натомість у своїх поясненнях водій ОСОБА_5 зазначає, що він завантажився пустою пластиковою тарою в м.Запоріжжя. А згідно відповіді ТОВ "Крістал Вотерс" №16 від 08.08.2019 вказане товариство до ФОП Полюшка К.М. із замовленням на перевезення вантажу за маршрутом у накладній не зверталося. Відповідно до листа ТОВ "ОТІС ТАРАДА" відсутні документи щодо перевезення (транспортування вантажу) окрім доданого до запиту документа.
На думку позивача, отримані дані дають підстави вважати про приховування ФОП Полюшко К.М. відомостей про вантаж, що перевозився під час пожежі разом із вантажем позивача.
Також Позивач у доповненні до відзиву на апеляційну скаргу зазначив, що доказами наявними в матеріалах справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язання з перевезення вантажу, що полягає у недоставленні вантажу позивача вантажоотримувачу, заподіяння збитків позивачу внаслідок знищення вантажу, розмір збитків, який відповідає фактичній вартості втраченого вантажу та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань з перевезення вантажу та заподіяними збитками. Зі своєї сторони відповідач, доказів які могли б свідчити про наявність обставин, які могли б бути підставою від звільнення його від відповідальності за втрату вантажу, суду не надав.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №908/1290/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Подобєд І.М., судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 16.01.2020.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2020 у складі головуючого судді Подобєд І.М. апеляційну скаргу залишено без руху, надавши апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, допущених при оформленні апеляційної скарги.
05.03.2020 від ФОП Полюшко К.М. до суду надійшов лист на виконання ухвали суду від 17.01.2020 про усунення недоліків з оновленою апеляційною скаргою на рішення від 09.12.2019 та додаткове рішення від 20.12.2019 у справі №908/1290/19 (з доказами направлення примірника оновленої апеляційної скарги Позивачу (опис вкладення до цінного листа) та доказами сплати судового збору у розмірі 18515,00 грн. (оригінал квитанції від 03.03.2020).
В оновленій апеляційній скарзі вимоги скаржника щодо скасування рішення та додаткового рішення у цій справі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі залишилися незмінними.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П., автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для відкриття провадження у справі №908/1290/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 08.04.2020 о 11:30 год.
На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі №9рс-186/20 від 16.03.2020, на виконання рішень зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформлених протоколами зборів суддів від 17.03.2020 №1 та від 31.03.2020 №3, якими встановлений особливий режим роботи Центрального апеляційного господарського суду, тимчасово, з 18.03.2020 на період дії карантинних заходів на території України, відтерміновано розгляд судових справ, призначених в судових засіданнях на період дії карантину, у зв`язку з чим розгляд справи №908/1290/18, призначений на 08.04.2020, не відбувся.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020, справу №908/1290/18 передано раніше визначеній колегії суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2020 колегією суддів у зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18 до свого провадження; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 03.06.2020 о 12:00 год.
За розпорядженням керівника апарату суду від 03.06.2020, у зв`язку з відпусткою судді Орєшкіної Е.В. - члена колегії суддів, відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №908/1290/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2020 визначеним складом суду прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18 до свого провадження.
У судовому засіданні 03.06.2020 оголошувалась перерва до 22.07.2020 о 12:00 год.
В судовому засіданні 22.07.2020 представниками сторін надані пояснення по суті спору та доводів заявленої апеляційної скарги, судом досліджені матеріали справи, у тому числі додані до неї фотоматеріали.
За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 22.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між фізичною особою-підприємцем Полюшком Костянтином Миколайовичем (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" (Вантажовідправник) укладено Договір №260418 перевезення вантажу 26.04.2018 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Перевізник зобов`язується доставити ввірений йому Вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений цим договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а Вантажовідправник зобов`язується оплатити за перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п. 1.1 Договору).
Пунктом 2.1. "Обов`язки Перевізника" Розділу 2 "Обов`язки сторін" вказаного Договору до обов`язків Перевізника віднесено, зокрема:
- у разі прийняття Заявки до виконання підтвердити цей факт шляхом надання Вантажовідправнику примірника (копії) Заявки зі своєю печаткою за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти. У разі підтвердження заявки за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти надання оригіналу Заяви, підписаного уповноваженою особою Перевізника та скріпленого печаткою останнього є обов`язковим (п. 2.1.1.);
- забезпечити подачу під завантаження в зазначений Вантажовідправником пункт технічно справного і належним чином обладнаного транспортного засобу в узгоджені Сторонами в Заявці терміни (п. 2.1.2.);
- відстежувати хід виконання перевезення і на вимогу Вантажовідправника інформувати про прибуття вантажу в пункт призначення (п. 2.1.3.);
- організувати доставку переданого Вантажовідправником вантажу в зазначений у Заявці пункт призначення і здачу його уповноваженій особі вантажоодержувача в цілості й схоронності в терміни, зазначені в Заявці (п. 2.1.8.);
- забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу. Доказом передачі вантажу Вантажовідправником Перевізнику та Перевізником вантажоодержувачу є товарно-транспортна накладна (CMR, коносамент, інший товарно-транспортний документ), оформлена належним чином, з підписами уповноважених осіб Перевізника, Вантажовідправника, вантажоодержувача та прикладенням печаток, а також довіреність на отримання вантажу з посиланням на номер і загальну суму товарно-транспортної накладної (іншого товарно-транспортного документа) (п. 2.1.10.);
- у разі втрати або пошкодження вантажу негайно сповістити про це Вантажовідправника, та протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту виявлення такої втрати або пошкодження відшкодувати Вантажовідправнику 100% (сто відсотків) вартості втраченого вантажу або 100% (сто відсотків) вартості збитків від пошкоджень (п. 2.1.11.).
Відповідно до п. 2.2. "Обов`язки вантажовідправника" Вантажовідправник зобов`язується, зокрема:
- надати Перевізникові оригінал Заявки та/або направити за допомогою факсимільного або електронного зв`язку копію Заявки із зазначенням всієї необхідної для здійснення перевезення заявленого вантажу інформації, зокрема, щодо кількості і виду вантажу, вантажоодержувачів, графіку подачі транспорту, вартості послуг, умов і порядку оплати послуг, інших умов надання послуг (п. 2.2.1.);
- забезпечити підготовку вантажу і надати його до перевезення в термін, зазначений у Заявці, забезпечити завантаження / розвантаження, декларування і митне оформлення (у разі необхідності) вантажу і транспортного засобу протягом узгодженого терміну завантаження / розвантаження, зазначеного в п. 3.10 цього Договору або в Заявці (п. 2.2.2.);
- забезпечити належне оформлення товарно-транспортних накладних, митних та інших документів, необхідних для безперешкодного виконання перевезення, до здачі вантажу вантажоодержувачу, якщо таке забезпечення згідно із законодавством або домовленістю Сторін покладене на Вантажовідправника (п. 2.2.3.);
- передавати вантаж для перевезення в упаковці, якщо її наявність передбачена вимогами щодо перевезення відповідного вантажу (п. 2.2.6.);
- забезпечити розміщення і кріплення вантажу (відповідно до рекомендацій водія), що виключає перевищення максимально допустимих вагових параметрів (вага, навантаження на вісь згідно з вимогами, встановленими дорожніми контрольними службами країн відправлення, транзиту і прибуття вантажу) і його пошкодження в ході транспортування (п. 2.2.8.).
Відповідно до п. 3.3.3. розділу 3 "Порядок надання послуг" вказаного Договору факт надання Перевізником послуг при організації перевезення підтверджується єдиним транспортним документом, який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту призначення.
Згідно п. 3.3.4. Договору Вантажовідправник зобов`язується надати Перевізнику інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання Перевізником своїх зобов`язань за цим договором. Прийняття Перевізником вантажу до завантаження свідчить про розуміння перевізником характеру та властивостей вантажу.
За умовами п. 5.6. розділу 5 "Відповідальність Сторін" вказаного Договору, з моменту прийняття вантажу до перевезення та до видачі його вантажоодержувачу Перевізник несе відповідальність за збереження вантажу. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу Перевізник відповідає:
- у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;
- у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість, а у разі якщо вартість вантажу не може бути відновлена до первісної - в розмірі вартості вантажу.
Пунктом 5.7. Договору сторони передбачили, що у разі втрати вантажу Вантажовідправника або вантажу, переданого третіми особами для Вантажовідправника, розмір збитків, що відшкодовуються Перевізником, не може бути менше вартості вантажу, підтвердженої первинними або товарно-супровідними документами.
Розділом 6 "Форс-мажор" вказаного Договору сторони передбачили що, не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання або неналежне виконання є наслідком непереборної сили або їх наслідків, в тому числі в наслідок пожежі.
Згідно з п. 9.1. вказаного Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами в дату, зазначену вище, та діє до 31 грудня 2018 року. 
Розірвання цього договору або його припинення з інших підстав не звільняє сторони від виконання обов`язків за цим договором, які виникли в період дії цього договору та не були виконані стонами (п. 9.5. Договору).

На виконання умов Договору відповідно до прийнятої перевізником Заявки на транспортне замовлення від 08.06.2018 відповідач, як перевізник, підтвердив згоду на надання послуг перевезення вантажу із прибуттям на завантаження 09 год. 30 хв. 11.06.2018 і датою прибуття на розвантаження до 12 год. 00 хв. 12.06.2018 за маршрутом м. Запоріжжя - смт. Гостомель Київська обл. автомобілем FORD НОМЕР_3 , водій ОСОБА_5 (а.с.18 т.1).

Згідно товарно-транспортної накладної №А58 від 11.06.2018 та супровідних документів на вантаж Вантажовідправник - ТОВ "Компанія Аверс Україна" надало, а водій ОСОБА_5 прийняв для перевезення шляхом завантаження в автомобіль FORD НОМЕР_3 , вантаж (суміш сушених фруктів: шматочки манго та персик - 60 кг; шматочки маркуйя та малина 75 кг) масою брутто 0,175 т на загальну суму 822884,94 грн. (а.с.19-20 т.1).
За видатковою накладною №РН-0000058 від 11.06.2018 ТОВ "Компанія Аверс Україна" зазначене як постачальник продукції "Суміш шматочків манго та персик Артикул 65410003" у кількості 60,000 кг за ціною 287179,20 грн. (в т.ч. ПДВ) та "Суміш шматочків маракуйя та малина. Артикул 65410039" у кількості 75,000 кг за ціною 398558,25 грн. (в т.ч. ПДВ), а всього з ПДВ 822884,94 грн., а одержувачем цієї продукції є ТОВ "Юнілевер Україна" (а.с.22 т.1).
В цей же день 11.06.2018 близько 17 год. 00 хв. відповідач зателефонував керівнику позивача та повідомив про пожежу, що сталася в автомобілі під час перевезення вантажу неподалік м. Кобеляки Полтавської області, під час якої вантаж було знищено, після чого позивач направив до місця пожежі свого представника.
Згідно Акту про пожежу від 11.06.2018, складеного провідним інспектором Кобеляцького РС ГУДСНС України у Полтавській області Коваленком А.В. у присутності ФОП Полюшко К.М., директора ТОВ "Компанія Аверс Україна" ОСОБА_6., слідчого СВ Кобеляцького ВП Потапенко Р.В., 11.06.2018 о 16.34 год. на автошляху Н31 (102 км+300 м) сталася пожежа автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 з вантажем. В результаті пожежі знищено суміш шматочків манго та персика - 60 кг, маракуйя та малина 75 кг, а також сам автомобіль (а.с.52-53 т.1).
В рапорті помічника чергового Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 11.06.2018 (ЄО № 2322) щодо реєстрації повідомлення про пожежу, що сталася 11.06.2018 о 16 год. 31 хв. на автошляху Н31 (102 км + 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 , зазначено, що внаслідок короткого замикання відбулося загоряння пластмасових каністр, які перевозив автомобіль (а.с.54 т.1).
У звіті від 12.06.2018 про причину виникнення пожежі автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 , складеним провідним інспектором Кобеляцького РС ГУДСНС України у Полтавській області Коваленком А.В., висловлені дві ймовірні причини пожежі - коротке замикання електромережі та самозаймання вантажу. При цьому, наведено, що при проведенні детального огляду встановлено, що зона найбільших термічних уражень знаходиться у передній частині вантажного відділення автомобіля (передній борт автомобіля) та зроблено висновок, що осередкована зона пожежі розташована у передній частині вантажного відділення автомобіля, що межує з кабіною водія. Ймовірність виникнення пожежі в результаті короткого замикання електромережі у Звіті не виключено з огляду на те, що частину електромережі, яка проходить під осередком виникнення пожежі оглянути було не можливо, оскільки рама автомобіля в цьому місці лежала на землі. Про ймовірність самозаймання вантажу у звіті зазначено з посиланням на те, що при певній вологості і температурі в органічних речовинах ініціюється життєдіяльність мікроорганізмів і утворюється павутинний гліт (грибок). При цьому підвищується температура і міняються форми мікроорганізмів, а при температурі 75°С гинуть. Але при 60-70°С проходить окиснення і обвуглення деяких легкозаймистих органічних сполук з утворенням дрібнопористого вугілля. Адсорбуючи кисень повітря це вугілля нагрівається до температури розпаду і активного окиснення органічних речовин, що і призводить до займання. У звіті зазначено, що зі слів власниці даний вантаж заморожувався, під час транспортування в Україну проходив контролі в різних країнах та мав дуже низьку вологість, був вакуумно запакований, що мінімізує можливість виникнення загоряння, проте, версію самозаймання також не слід виключати (а.с.55-58 т.1).
Згідно долучених до матеріалів справи пояснень водія ОСОБА_5 під час руху він побачив, що між кабіною та кузовом спалахнув вогонь. Зупинившись він виявив, що полум`я палає в районі коробки передач та почав його гасити, але полум`я перекинулося на тент. На його думку, пожежа виникла внаслідок короткого замикання (а.с.57 т.1).
Відповідно до Висновку ДОП СП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Карпенко І.В. від 15.06.2018, затвердженого начальником підрозділу Федан В.І., за результатами розгляду матеріалів по факту пожежі автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 на автошляху Н31 (102 км + 300 м) встановлено: можливість виникнення пожежі в результаті підпалу та розігріву тіл від тертя малоймовірна; ймовірність виникнення пожежі в результаті короткого замикання електромережі не слід виключати; ознак кримінального правопорушення, за наслідками якого сталася пожежа не встановлено (а.с.58-61 т.1).
Листом від 15.06.2018 за вих. №4308/115/122/01-2018 начальник Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області Національної поліції України Федан В.І. повідомив гр. ОСОБА_6 (керівника ТОВ "Компанія Аверс Україна"), що в ході розгляду матеріалів по факту пожежі автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 на відрізку автомобільної дороги Н -31 (102 км + 300 м) не встановлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 194 Кримінального кодексу України, оскільки відповідно до диспозиції даної статті кримінальним правопорушенням вважається умисне знищення або пошкодження майна, а згідно звіту Кобеляцького ВС ГУ ДСНС України у Полтавській області, причину виникнення пожежі встановлено не було. (…) В даному випадку мають місце цивільно-правові відносини; з приводу вирішення питання щодо відшкодування завданих збитків та дотримання умов договору необхідно звернутися до суду в порядку цивільного судочинства; після встановлення конкретної причини виникнення пожежі проводитиметься подальша перевірка та прийматиметься додаткове рішення, про що буде поінформовано (а.с.62-63 т.1).
Власником автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 згідно свідоцтва про державну реєстрацію цього автотранспортного засобу є Полюшко Костянтин Миколайович (а.с.163-165 т.1).
Позивачем 14.06.2018 на адресу відповідача направлено претензію №1 щодо відшкодування вартості прийнятого до перевезення, однак втраченого/пошкодженого під час транспортування вантажу у розмірі 822884,94 грн., а також вимогу про збереження вантажу або його частини, якщо вантаж повністю або частково був врятований під час пожежі (а.с.83 т.1).
Направлені претензія та вимога відповідачу не вручені через відмову останнього отримати поштові відправлення.
Зазначені обставини стали приводом для звернення позивача із позовом до відповідача про відшкодування в судовому порядку вартості втраченого вантажу.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання договору перевезення вантажів, зокрема обов`язку перевізника забезпечити збереження вантажу під час його доставки.
Відповідно до частини першої статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Відповідно до частини першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
За наведеними вище визначенням сторонами договору перевезення вантажу є перевізник, відправник (вантажовідправник) і одержувач (вантажоодержувач), а зміст такого договору становить певна сукупність прав та обов`язків сторін, які є істотною умовою цього договору.
Так, до основних обов`язків перевізника слід віднести обов`язки:
а) доставити ввірений йому відправником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі;
б) надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором, за умови їх придатності для перевезення цього вантажу;
в) забезпечити цілісність і схоронність прийнятого для перевезення вантажу;
г) своєчасно доставити вантаж до пункту призначення та видати його одержувачеві.
Таким чином, істотною умовою договору є умова про предмет, яким є послуги щодо доставки ввірених перевізникові матеріальних цінностей (вантажу) до пункту призначення. До таких послуг відносять не лише саме переміщення вантажу, а й інші дії, зокрема, збереження, видача вантажу одержувачеві, завантаження та вивантаження тощо.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Згідно із статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (частина перша статті 314 Господарського кодексу України).
Згідно з частиною третьою статті 314 Господарського кодексу України у разі втрати вантажу перевізник відповідає перед замовником в розмірі вартості втраченого вантажу.
За умовами пунктів 1.2., 1.4. та 1.8. розділу 2 "Обов`язки сторін" Договору №260418 від 26.04.2018 до обов`язків перевізника входить забезпечити подачу під завантаження в зазначений Вантажовідправником пункт технічно справного і належним чином обладнаного транспортного засобу в узгоджені Сторонами в Заявці терміни; проінструктувати водіїв про правила перевезення заявленого вантажу…; забезпечити силами водія транспортного засобу контроль процесу завантаження/розвантаження, включаючи перевірку правильності оформлення товарно-транспортних документів на предмет відповідності кількості, якості упаковки, відповідності маркування та ваги брутто вантажу; організувати доставку переданого Вантажовідправником вантажу в зазначений в Заявці пункт призначення і здачу його уповноваженій особі вантажоодержувача в цілості й схоронності в терміни, зазначені в Заявці.
Відповідно до підпунктів "а" та "б" пункту 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (з подальшими зміна та доповненнями) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що не встановив факт самозагоряння або самозаймання вантажу позивача, що б призвело до виникнення пожежі в автомобілі, та не встановлено відсутність вини перевізника за втрату вантажу. При цьому, як зазначив суд першої інстанції, відповідач позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про наявність обставин, які могли б бути підставою від звільнення його від відповідальності за втрату вантажу, суду не надав.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Як правильно зазначено судом першої інстанції, виходячи з наведених норм законодавства при вирішенні спору про стягнення вартості втраченого в ході перевезення вантажу, тобто збитків, необхідним є встановлення на підставі поданих позивачем доказів фактичного розміру понесених позивачем збитків у зв`язку з втратою відповідачем, як перевізником, ввіреного йому вантажу, та вина відповідача в спричинені цих збитків тощо.
Під збитками у даному випадку розуміються понесені позивачем ТОВ "Компанія Аверс Україна" матеріальні витрати, пов`язанні з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з перевезення вантажу.
Cудом першої інстанції вірно зазначено, що факт заподіяння збитків позивачу є підтвердженим передачею вантажу для перевезення і недоставленням вантажу вантажоодержувачу, що не заперечується відповідачем.
При цьому доказів повернення відповідачем (перевізником) будь-якої частини означеного вантажу його відправнику (позивачу) або доставляння його отримувачу (ТОВ "Юнілівер Україна") в матеріали справи не надано, що свідчить про порушення відповідачем умов договору та положень законодавства, які встановлюють такий обов`язок перевізника.
Таким чином, невиконання зобов`язання з перевезення вантажу доведено і не заперечується сторонами спору (відповідачем заперечується причина невиконання та його вина у виникненні збитків).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір збитків також є доведеним, оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір збитків відповідає фактичній вартості втраченого вантажу, що не був доставлений за місцем його отримання, яка була зазначена у відомостях про вантаж у товаросупроводжувальній документації.
Так товарно-транспортна накладна №А58 від 11.06.2018 зазначає, що цей документ було видано для здійснення перевезення, за яким автомобільним перевізником є ФОП Полюшко, Замовником (платником) є ТОВ "Компанія Аверс Україна", Вантажовідправником та Вантажоотримувачем є також ТОВ "Компанія Аверс Україна", а вантажем є два палето-місця масою брутто 0 (нуль) тон 175 кг на вантаж загальною вартістю 822884,94 грн. (у т.ч. ПДВ 137147,49 грн.) за супровідними документами на вантаж: за рахунок-фактура №СФ-00000058 від 11.06.2018 та видаткова накладна №РН-0000058 від 11.06.2018.
Заперечення відповідача з приводу невідповідності найменування вантажу, який був прийнятий до перевезення, із тим, який зазначено в документах про походження товару та його митне оформлення, відхиляються колегією суддів суду апеляційної інстанції, оскільки зазначена у вказаній вище видатковій накладній №РН-0000058 від 11.06.2018 "Суміш шматочків манго та персик Артикул 65410003 у кількості 60,000 кг" та "суміш шматочків маракуйя та малина Артикул 65410039 у кількості 75,000 кг" відповідає відомостям, зазначеним у міжнародній товарно-транспортній накладній СМR від 28.05.2018, за якою позивачем отримано авіаційним транспортом з Китайської Народної Республіки товар сублімовану суміш манго і песик Код продукту 702779 та сублімовану суміш маракуйя і малини код продукту 702777 у загальній кількості 175,0 кг (вага брутто) (а.с.23-35 т.1).
При цьому невідповідність артикулів товару на супровідних товаротранспортних документах, за якими цей товар оформлено як вантаж до його перевезення автомобільним транспортом по території України, із кодом товару, зазначеним в товаротранспортних документах, за якими оформлено міжнародне перевезення цього ж товару, пояснено позивачем відмінностями в класифікації цього товару його виробником та покупцем (ТОВ "Юнілівер Україна"), а розбіжності в кількості палето-місць необхідністю розпакування цього товару, який прибув авіаційним транспортом, під час його митного оформлення та проведення фітосанітарного контролю зразків товару та підготовки цього товару до його подальшого перевезення автомобільним транспортом, відповідно до вказівок перевізника.
До того ж, позивачем надано в матеріали справи належні докази походження означеного товару накладна СМR від 28.05.2018 (а.с.23-25 т.1), сертифікати відповідності (а.с.26-49 т.1), висновки фітосанітарної експертизи (а.с.50 т.1).
Відповідач зі своєї сторони цих обставин не спростував.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що наданими в матеріали справи доказами доводиться також й причино-наслідковий зв`язок між невиконанням відповідачем зобов`язань з перевезення вантажу та заподіяними позивачеві збитками, оскільки втрата та пошкодження означеного вантажу сталась саме під час його перевезення перевізником на шляху прямування означеного автотранспортного засобу.
Щодо відсутності вини перевізника у втраті та в пошкодженні означеного вантажу внаслідок пожежі, що виникла у автотранспортному засобі, яким здійснювалось перевезення цього вантажу, то колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність вини перевізника з таких мотивів.
Згідно з частинами 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює правило про допустимість доказів, згідно з яким обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Стаття 78 Господарського процесуального кодексу України визначає, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Звертаючись із позовом до відповідача позивач зазначив, що під час перевірки причин пожежі посадовими особами Кобеляцького РС ГУДСНС України у Полтавській області та ДОП СП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області було встановлено дві ймовірні причини пожежі: 1) внаслідок короткого замикання відбулося загорання пластмасових каністр, які перевозив зазначений автомобіль; 2) та самозаймання.
Відповідач зі своєї сторони залучив до матеріалів справи Висновок судової комісійної пожежно-технічної експертизи №15358 від 16.10.2018, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за заявою ФОП Полюшко К.М. від 20.06.2018, який є відповідачем по господарській справі №908/1290/18.
Відповідно до означеного вище Висновку судової комісійної пожежно-технічної експертизи №15358 від 16.10.2018, осередкована зона пожежі знаходиться в місці розміщення двох транспортних тар в вантажному відсіку "FORD transit" д.н.з. НОМЕР_4 : НОМЕР_5 . Поширення полум`я відбувалось за рахунок теплового випромінювання та вихідних конвективних потоків до моменту наскрізного прогару тенту, після зупинки подальше горіння відбувалося за напрямком вітру у бік кабіни. Встановити, яке саме хімічне або теплове самозаймання сублімованої суміші відбулось є неможливим, оскільки відсутнє обладнання та ідеальна модель матеріалу, яка не піддавалася температурному впливу від пожежі. Категорично можливо стверджувати про те, що у досліджуваному випадку відбулось самозаймання вантажу за рахунок не дотримання температурного режиму зберігання при транспортуванні. Технічною причиною виникнення пожежі є не дотримання температурного режиму зберігання (під час транспортування) сублімованої суміші шматочків манго та персику (артикул 65410003) в кількості 60 кг та суміші шматочків маракуйя та малини (артикул 65410039) в кількості 70 кг, що призвело до самозаймання (теплового або хімічного) у внутрішньому об`ємі вантажного відсіку автомобіля "FORD transit" д.н.з. НОМЕР_4 : НОМЕР_5 , під час руху по автошляху Н-31 (а.с.172-193 т.1).
Зі своєї сторони позивач заперечив правильність висновків означеної судової експертизи щодо можливості самозаймання вантажу та звернувся із заявою від 29.10.2018 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Запорізькій області провести експериментальне дослідження зразків сублімованої суміші шматочков манго та персику (артикул 65410003) та сублімованої суміші шматочків маракуйя та малини (артикул 65410039), як в тарі (заводська упаковка), так і продукції поза тарою, без впливу відкритого вогню на предмет поведінки під впливом високих температур (а.с.223-224 т.1).
Як убачається із пояснень позивача та наданих ним сертифікатів якості та специфікацій на сублімовані суміші, вантаж позивача - це продукт отриманий шляхом сублімаційного сушіння нарізаного на шматочки замороженого пюре маракуйї та малини і нарізаних на шматочки і заморожених манго і солодкого персика; в залежності від виду суміші продукт розфасований по 5 кг та по 3,75 кг в теплоізоляційні поліетиленові пакети, кожні 3 та 4 пакети запаковані в картонну коробку (а.с.27-43 т.1).
Сучасний процес сублімації - це зневоднення продуктів за допомогою швидкого заморожування у вакуумі, під час якого волога випаровується, минаючи рідинну фазу, переходячи в газоподібний стан. У подальшому сублімовані продукти поміщають в вакуумну упаковку, яка гарантує захист від впливу вологи та кисню.
Таким чином, пакування вантажу виробником суміші представляє собою пакунок термоізольований від навколишнього середовища. Наведений процес обробки фруктів та ягід, а також спосіб їх пакування, роблять неможливим виникнення в продукті екзотермічного процесу окислення, що призводить до підвищення температури матеріалу.
Однак, оскільки відповідач припускав, що під час транспортування з інших країн, а саме від виробника (Китай) до України, пакування вантажу могло бути пошкоджене, він не був термоізольований і на нього могли впливати різні чинники (температура оточуючого повітря, вологість повітря, розсіяні або прямі сонячні промені, знаходження у приміщеннях із температурою, що значно перевищує 25 градусів Цельсія, яка визначена як належні умови зберігання), що спричинили процеси, які потягли за собою його самозаймання/самозагоряння, а жодною із проведених експертиз не досліджувались зразки сублімованої суміші сухофруктів на предмет поведінки під впливом різних температур та можливості самозаймання/самозагоряння в термоізольованому та термонеізольованому стані, позивач звернувся з метою проведення відповідних досліджень до Дослідно-випробувальної лабораторії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області.
Позивачем надано в матеріали справи Акти експериментальних випробувань на предмет поведінки під впливом різних температур сублімованих сумішей сухофруктів №429 від 20.11.2018, №430 від 20.11.2018, №433 від 21.11.2018, №434 від 21.11.2018, №438 від 22.11.2018, №439 від 22.11.2018, складені дослідно-випробувальною лабораторією Головного управління ДСНС України у Запорізькій області (а.с.2-49 т.3).
Як зазначено у вказаних вище Актах (таблицях, які містять результати експериментальних випробувань на предмет поведінки під впливом різних температур сублімованих сумішей), нагрівання цих сумішей до температури 90°С не викликає ознак горіння продукції або пакування, а почорніння суміші та поява ознак горіння (наявність диму) зафіксована при нагріванні на протязі 50 хв. до температури 150°С і вище (до 425°С).
Тобто, зазначеними випробуваннями створювалися фактичні умови наближені до умов перевезення спірного вантажу, про які зазначав відповідач і про які зазначено експертами у двох досліджених вище висновках судових експертиз, а саме слідування вантажу протягом не менше двох з половиною годин в тентованому багажному відсіку автомобіля при температурі атмосферного повітря понад 25°С та температурі в багажному відсіку автомобіля, яка могла досягти 83-84°С, як в заводській непошкодженій термоізоляційній упаковці, в пошкодженій, так і без неї.
Також позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи (а.с.232-233 т.1).
Судом першої інстанції з огляду на суперечність висновків означеної вище експертизи №15358 від 16.10.2018, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, що була проведена за заявою ФОП Полюшко К.М. від 20.06.2018, іншим матеріалам справи, надання категоричного висновку про самозаймання вантажу позивача без дослідження його зразків, судом призначено додаткову комплексну судову пожежно-технічну та біологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судових експертів поставлені наступні питання:
1) Де знаходився осередок пожежі, що сталася 11.06.2018 приблизно о 16 год. 34 хв. на автошляху Н31 (102 км + 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 ?
2) Яка причина виникнення пожежі, що сталася 11.06.2018 приблизно о 16 год. 34 хв. на автошляху Н31 (102 км + 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 :
2.1. самозаймання вантажу, а саме: сублімованої суміші шматочків манго та персику (артикул 65410003) та сублімованої суміші шматочків маракуйї та малини (артикул 65410039) внаслідок рівномірного поступового підвищення температурного впливу без впливу відкритого вогню на протязі не менше 2 год. 30 хв. або з інших причин під час здійснення перевезення вантажу 11.06.2018?
2.2. чи має місце зараженість сублімованої суміші шматочків манго та персику (артикул 65410003) та сублімованої суміші шматочків маракуйї та малини (артикул 65410039) мікроорганізмами, внаслідок якої можливе самозаймання даної продукції та за яких умов?
2.3. коротке замикання електромережі в автомобілі FORD transit державний номер 
НОМЕР_6 . інші причини виникнення пожежі в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 мали місце?

Згідно з Висновком судової пожежно-технічної експертизи №6308-18 від 01.04.2019, проведеної експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_15. (а.с.93 - 135 т.3):
- по першому питанню надано відповідь, що експертними дослідженнями встановлено, що визначені термічні ушкодження металевих конструкцій, враження в виді обвуглення дерев`яного полу, дерев`яного піддону та пластикового контейнера, обрешітки бокових стін в вантажному відсіку в місці розташування двох транспортних тар (дерев`яного піддону та пластикового контейнера) у їх внутрішній частині з характерним визначеним "осередковим конусом" горіння та розповсюдженням пожежі в подальшому в направленні кабіни автомобіля;
- по другому питанню надано відповідь, що при температурі навколишнього середовища, яка досягла в тіні 25°С, а на прямих сонячних променях близько до 30°С за рахунок акумулятивної теплової енергії в вантажному відсіку під тентом (середній показник 2.618) температура могла досягти 83-84°С. Присутність в суміші сухофруктів бактерій згідно (сертифікату аналізу): Загальна кількість калорій 1000 кал Е-Соli - Іона г% дріжджі 500 на г; цвіль 500 на г; Ентеробактерії 100 на г; віскова бацила 1 ООО на г; ентерит на клострідія 100 на г, підтверджують можливість активізації процесу розкладу сухофруктів, що призводить до переходу до хімічної активізації процесів розігріву суміші. При проведенні даної експертизи відсутність матеріалу (сублімованої суміші сухофруктів), який не піддавався високотемпературному впливу при пожежі не дозволяють категорично визначити схильність їх до самозаймання та не виключає вірогідну версію про самозаймання вантажу (сублімованої суміші сухофруктів). Враховуючи визначений осередок пожежі в вантажному відсіку в місці знаходження 2 транспортних тар у їх внутрішній частині з сублімованою сумішшю сухофруктів було проведено детальне дослідження конструкцій автомобіля як верхньої частини, бокових частин так і нижньої частини. При обстеженні визначились найбільш вражені металеві конструкції від високотемпературного впливу на пожежі. Це дозволило визначити, що первинний "осередок" пожежі та розповсюдження пожежі носило дуже активний характер в самому вантажному відсіку, а також те, що пожежа швидко розповсюдилась через витік горючої маси на паливний бак, на кабіну, моторного відсіку автомобіля. Одержані результати дослідження дозволяють зробити висновок, що крім сублімаційної суміші сухофруктів, яка знаходилась на транспортних тарах в вантажному відсіку автомобіля могли знаходитися само запалюючі речовини, які могли прискорити або спричинити запалювання горючого середовища (сублімованої суміші сухофруктів) та призвести до швидкого поширення пожежі по всьому автомобілю.
Після ознайомлення стороною позивача з Висновками судової комісійної пожежно-технічної експертизи №15385 від 16.10.2018. проведеної експертами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на замовлення відповідача Полюшко К.М. , ТОВ "Компанія Аверс Україна" було надіслано запит на адресу виробника сублімованої суміші фруктів Chaucer Foods Ltd, перевезення якої здійснював ФОП Полюшко К.М , з метою встановлення порядку та умов транспортування різними видами транспорту, які пред`являються/рекомендуються виробником до даного товару, отримання відомостей про наслідки перевищення рекомендованої температури зберігання і нагрівання даного товару вище 25°С та можливості теплового або хімічного самозаймання даного продукту.
21.06.2019 позивачем отримано від Chaucer Foods Ltd відповідь на даний запит, згідно якого будь-яких особливих умов або рекомендацій до порядку і умов транспортування даного товару залізничним, водним, автомобільним і повітряним транспортом виробником не пред`являються, крім загальних вимог залежно від обраного виду транспорту. З урахуванням того, що даний товар відноситься до харчових продуктів, перевищення температурного режиму у 25°С при тривалому (понад чотирьох місяців) зберіганні може привести (проте такий наслідок не обов`язків) до втрати або зниження харчових властивостей даного товару, а саме: смакових якостей, кольору і /або аромату, насиченості вітамінами). Хімічне самозаймання даного товару виключається внаслідок відсутності в складі товару  хімічно або біологічно активних включень, здатних викликати такий процес. За клопотанням позивача означені запит та відповідь були залучені судом до матеріалів справи (а.с.168-171 т.3).
Також за клопотанням позивача долучено до матеріалів справи письмові Роз`яснення (висновок) спеціаліста - кандидата біологічних наук, доцента кафедри біологічної хімії Запорізького державного медичного університету ОСОБА_19 від 09.07.2019, в якому зазначається, зокрема, що як вбачається з матеріалів справи сублімована суміш фруктів, розфасована відповідно до Специфікації на таку категорію товару була завантажена до вантажного відсіку автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 о 9 годині 30 хвилин 11.06.2019. О 16 годині 34 хвилини того ж дня було виявлено процес пожежі. Таким чином припущення у висновках пожежно-технічних експертиз можливості хімічного самозаймання сублімованої суміші маракуйя та малини і манго та персику передбачає проходження повного ланцюгу хімічних реакцій (розмноження бактерій, розігрів субстрату, утворення вугілля та його самозаймання внаслідок реагування з киснем) суперечить принципам життєдіяльності мікроорганізмів та хімізму процесу рослинного самозаймання. З огляду на викладені обставини, за відсутності вищезгаданих чинників у вигляді зараженості відповідними бактеріями, критичної маси об`єкту рослинного походження та часу, необхідного для накопичення та виділення теплової енергії цей спеціаліст дійшов висновку про неможливість самозаймання об`єктів рослинного походження за умов, які розглядаються у даній справі (а.с.182- 189 т.3).
За клопотанням позивача до матеріалів справи залучено заяву свідка ОСОБА_6 , директора ТОВ "Компанія Аверс Україна", яка поміж іншим повідомила, що водій перевізника ФОП Полюшко К.М. - ОСОБА_5 , який керував автомобілем FORD transit державний номер НОМЕР_3 , прийняв вантаж до перевозки без зауважень. При цьому зазначила, що аналогічний вантаж ФОП Полюшко К .М. за участі водія ОСОБА_5 перевозили раніше у 2018 році. Кожний раз замовляючи перевезення сублімованої суміші фруктів ОСОБА_6 замовляла моно перевезення (без довантаження), оскільки вантаж ТОВ "Компанія Аверс Україна" є продуктами харчування (…) (а.с.208-209 т.3).
Відповідач визнав факт, що після завантаження вантажу позивача у ході означеного перевезення водієм автотранспортного засобу FORD transit державний номер НОМЕР_3 , було здійснено довантаження цього автотранспортного засобу й іншим вантажем - пластмасовою тарою для харчової продукції, що підтверджується поясненнями ФОП Полюшко К. М. та водія ОСОБА_5 .
Так згідно наданої відповідачем в матеріали цієї судової справи Товарно-транспортної накладної №Р2527 від 11.06.2018 у цей же день 11.06.2018 автомобілем FORD transit державний номер НОМЕР_3 автомобільним перевізником ФОП Полюшко К.М. , водій ОСОБА_5 , на замовлення (платник) ТОВ "Крістал Вотерс" здійснювалось перевезення вантажу "Каністра К8-30 Х н/о, Кришка К5П "GORE" в зборі кільце синє, Кришка К5ПЖ в зборі кільце жовте" за маршрутом м. Дніпро - м. Київ у кількості 200 місць, вантажовідправник - ТОВ "ОТІС ТАРДА", вантажоодержувач - ТОВ "Крістал Вотерс" (а.с.223 т.3).
За клопотанням відповідача до матеріалів справи долучено копію Висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи №602-123-20-1/19679 від 03.05.2018 та №602-123-20-1/19682 від 03.05.2018, об`єктами дослідження яких є Тара пластмасова для харчової продукції, виготовлена у відповідності із ТУ У 22.2-13427220-031:2014 "Тара пластмасова. Технічні умови", сфера застосування якої призначена для зберігання та транспортування води, сипких, рідких харчових продуктів, у тому числі з вмістом жиру і харчового спирту етилового високого очищення (алкоголю 96,6%). Країна-виробник: Україна - ТОВ "ОТІС ТАРДА". За цим Висновками за результатами державної санітарноепідеміологічної експертизи Тара пластмасова для харчової продукції за наданою заявником документацією відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і за умови дотримання вимог цього висновку може бути використана в заявленій сфері застосування (а.с.221-222 т.3).
Між тим позивач надав до матеріалів справи копію листа ТОВ "Крістал Вотерс" від 08.08.2019 №16 за підписом тво директора Шахова Є.Г., в якому це товариство повідомляє адвоката АО "Легіт" на адвокатський запит від 01.08.2019 №01.08-1 про те, що на адресу ФОП Полюшко Костянтин Миколайович ні до 11.06.2018, ні після цієї дати замовлень від ТОВ "Крістал Вотерс" на перевезення вантажу за вказаним у запиті маршрутом не надходило. В ході перевірки надходжень продукції на складі ТОВ "Крістал Вотерс" за період червень - липень 2018 року не було виявлено пошкодженого або втраченого товару (а.с.75 т.4).
За клопотанням позивача до матеріалів справи залучено також копію листа ТОВ "ОТІС ТАРДА" від 02.10.2019 №207 за підписом генерального директора Тимошенко А.О., в якому на запит адвоката повідомляється, що ТОВ "ОТІС ТАРДА" ніколи не мало та не має господарських відносин із ФОП Полюшко К.М., а отже у ТОВ "ОТІС ТАРДА" відсутні документи щодо перевезення (транспортування) вантажу, окрім вже доданого до адвокатського запиту документа. За таких обставин надати більш точну інформацію неможливо. Також повідомлено, що у тому випадку коли ТОВ "ОТІС ТАРДА" не здійснює доставку вантажу самостійно, а доставку вантажу здійснює покупець або залучений ним сторонній перевізник, то підприємство не відстежує поставку такого вантажу (а.с.143 т.4).
Зі своєї сторони позивач надав в матеріали справи нотаріально засвідчену заяву свідка ОСОБА_13 , в якій на адвокатський запит адвокату Ворона О.В., ця особа повідомила, що 11.06.2018 нею на прохання власника згорілого автомобіля був перевезений вантаж пластикових ємностей та переданий вантажоодержувачу ТОВ "Крістал Вотерс". При цьому зазначено, що ємності були новими, упаковані в поліетиленову плівку, від цих ємностей не було сторонніх запахів, тим паче запахів від горюче-мастильних матеріалів, спирту, розчинників тощо.
За клопотанням позивача судом першої інстанції були викликані в судове засідання судові експерти Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України ОСОБА_1 та ОСОБА_8 для надання усних пояснень та відповідей на питання межах висновку судової пожежно-технічної експертизи №15385, складеного 16.10.2018, а також викликаний  судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_15 для надання усних пояснень та відповідей на питання в межах висновку експерта за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи №6308-18 у справі №908/1290/18, складеного 01.04.2019.
В судовому засіданні 30.07.2019 судом першої інстанції опитані експерти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 (а.с.225-228 т.3).
В судовому засіданні 31.10.2019 судом першої інстанції були опитаний експерт ОСОБА_15 (а.с.133-134 т.4).
06.11.2019 в матеріали справи надійшли та залучені судом першої інстанції пояснення експерта ОСОБА_15 на питання, поставлені в клопотанні ТОВ "Компанія Аверс Україна" (а.с.10-11 т. 5) та на питання, поставлені ФОП Полюшко К.М. (а.с.12-15 т. 5).
Також судом першої інстанції задоволено клопотання позивача та залучено в судовому засіданні 06.11.2019 до матеріалів справи Висновок експерта ОСОБА_1 ТОВ  "Український центр судових експертиз" №1-30/09 від 30.09.2019, що був виконаний за заявою ТОВ "Компанія Аверс Україна".
В цьому Висновку експерта ОСОБА_1 , зазначається, що:
1. Первинне вогнище пожежі, яка сталася 11.06.2018р. приблизно о 16 год. 34 хв. На автошляху Н31 (102 км = 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 , з високим ступенем ймовірності знаходилося в нижній частині даного АТЗ, в просторі між задньою стінкою його кабіни та ділянкою розташування двигуна.
2. 11.06.2018р. приблизно о 16 год. 34 хв., на автошляху Н31 (102 км. + 300м), електромережа автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 , функціонувала в нормальному режимі, що спростовує версію початку пожежі за причиною виникнення в електроустановці даного АТЗ короткого замикання.
3. 11.06.2018р. приблизно о 16 год. 34 хв. На автошляху Н31 (102 км = 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 , ні самозаймання, ні самозагорянння вантажу, а саме: сублімованої суміші шматочків манго та персику (артикул 65410003), а також сублімованої суміші шматочків маракуйї та малини (артикул 65410039) внаслідок рівномірного поступового підвищення температурного впливу без впливу відкритого вогню на протязі не менше 2 год. 30 хв., не виникало, і тому вказані явища не були причиною виникнення пожежі.
4. Причиною виникнення пожежі, яка сталася 11.06.2018р. приблизно о 16 год. 34 хв. На автошляху Н31 (102 км = 300 м) в автомобілі FORD transit державний номер НОМЕР_3 , з високим ступенем ймовірності було займання в нижній частині даного АТЗ, в просторі між задньою стінкою його кабіни та ділянкою розташування двигуна, експлуатаційної небезпечної рідини внаслідок її контакту з нагрітою до високої температури металевою поверхнею елементів системи випуску відпрацьованих газів.
Також за клопотанням позивача судом першої інстанції залучено до матеріалів справи лист Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 27.09.2019 №32-03-41, в якому на запит адвокату Долі Д. повідомляється, що за даними метеорологічних спостережень на метеостанції Кобеляки, Полтавської області, 11 червня 2018 року, була малохмарна погода, без опадів, слабкий вітер східної чверті (2 м/с), а температура повітря протягом доби коливалася від 15,5°С (о 00:00 год.) до 21,3°С (о 21:00 год.), температура, яку зафіксовано о 15:00 год. - 24,4°С (а.с.71 т. 4).
Стаття 86 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленим статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в оцінці наданих суду в матеріали цієї справи доказів та здійснених судом висновків щодо обставин справи, які мають значення для вирішення цього спору.
У своїх доводах суду апеляційної інстанції відповідач посилається на те, що в даному випадку суд  першої інстанції неправильно поглиблюється у дослідження хіміко-біологічних властивостей вантажу та визначення безпосередньої причини виникнення горіння вантажу, не врахувавши  того, що всі експерти, які були допитані у судових засіданнях у даній справі зазначали, що здатність до самозаймання або самозапалювання вантажу можливо дослідити лише відтворивши умови, що існували під час перевезення вантажу відповідачем, що є неможливим. А тому встановити причину самозапалювання  або самозаймання вантажу (хімічні та /або біологічні процеси, що призвели до підвищення температури вантажу) неможливо.
Як наголошує відповідач, у даній справі це і є необхідним ля доведення відсутності вини відповідача як перевізника у виникненні пожежі, оскільки вимога суду щодо доведення відповідачем причини самозапалювання або самозаймання вантажу, як підстави вважати відсутньою його вину, є встановленням надзвичайного та заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що в свою чергу є порушенням права на справедливий суд.
У зв`язку з цим відповідач вказує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці визнав, що стандарт доказування у кримінальних справах має бути вищий, ніж у цивільних ($ 38 рішення від 11.02.2003 у справі "Рінгвольд проти Норвегії") У справі "Хамідов проти Росії" Європейський суд з прав людини поклав в основу свого рішення про порушення державою - відповідачем статті 6 Конвенції висновок про те, що національні суди встановили для заявника надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування (extreme and unattainable standart of proof). Схожим чином у справі "Дюльдін та Кіслов проти Росії" Європейський суд з прав людини відзначив, що суди застосували незвично високий стандарт доказування (extreme and unattainable standart of proof).
Відтак, з посиланням на частину другу статті 79 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, відповідач наголошує суду апеляційної інстанції, що у даному випадку суд першої інстанції припустився до порушення права відповідача на справедливий суд, встановленням надзвичайного та заздалегідь недосяжного стандарту доказування.
За твердженням відповідача у разі належного застосування судом вірогідності доказів, суд у будь-якому випадку має обрати з двох версій причини виникнення пожежі, підкріплених певними "недостатніми" (не 100%) доказами, що будуть надані сторонами у справі на підтвердження своїх правових позицій - яка з них є більш достовірною та більш вірогідною з точки зору принципів справедливості, розумності, добросовісності, усталеної комерційної практики тощо.
У зв`язку з цим відповідач також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує на необхідності застосування принципу балансу вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява №59166/12) Дж.К та Інші проти Швеції  Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". В рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 (заява №22750/02) у справі Бендерський проти України суд, оцінюючи фактичні обставини справи виходив з того, що факти, встановленні у медичному експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази. Таким чином, за твердженням відповідача, в даній справі суд мав встановити чиї докази є більш вірогідними, а саме: чиї докази доводять більш вірогідну причину виникнення пожежі, а не встановлення  безпосередньої її причини.
Тому відповідач наполягає, що в даній справі суд першої інстанції мав встановити - чиї докази є більш вірогідними, а саме: чиї докази доводять більш вірогідну причину виникнення пожежі, а не встановлення безпосередньої її причини.
На переконання відповідача саме його докази: 1) Висновок ДОП СП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Карпенко І.В., затвердженого начальником підрозділу Федан В.І, від 15.06.2018; 2) Висновок судової комісійної пожежно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №15385 від 17.10.20189; 3) Висновок судової пожежно-технічної експертизи №6308-18 від 01.04.2019, проведеної експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_15., з урахуванням встановленого осередку виникнення пожежі (у внутрішньому просторі вантажного відсіку в місці розташування двох транспортних тар (дерев`яної та пластикової палети) у їх внутрішній частині з характерним визначеним "осередковим конусом" горіння та розповсюдження пожежі в подальшому в направленні кабіни автомобіля), доказують найбільш вірогідну причини виникнення пожежі - самозаймання або займання вантажу. Даний висновок, на думку відповідач, і доводить відсутність вини відповідача, що виключає покладання на нього відповідальності за втрату вантажу.
Виходячи із обставин цієї справи, а саме невизначеності між сторонами цього спору щодо причин пожежі, яка виникла у означеному автотранспортному засобі, колегія суддів погоджується з наведеним вище аргументом відповідача про необхідність врахування в оцінці наданих сторонами доказів "балансу вірогідностей".
Разом із цим, колегія суддів вважає, що в даному випадку не має суттєвого значення чиї саме докази (позивача чи відповідача) є більш вірогідними, оскільки не відхиляючи окремі докази кожної із сторін, а оцінюючи усі надані сторонами докази у їх сукупності є можливим визначити вірогідні обставини, які мають суттєве значення для вирішення цього спору.
Таке обумовлено тим, що кожний із наданих суду сторонами висновків спеціалістів та судових експертів при дослідженні причин пожежі був зроблений на підставі наявних у цих осіб на момент дослідження матеріалів (доказів та встановлених фактів) та в межах поставлених питань.
Отже у даному випадку, не порушуючи принципу змагальності сторін та маючи на мету встановлення дійсних фактичних обставин, слід не відхиляти один доказ (висновок спеціаліста чи судового експерта) на противагу іншому доказу, а врахувати усі означені докази в тій частині, які мають однакові висновки щодо дійсних або можливих причин пожежі, які підтверджені або не суперечать іншим матеріалам справи.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Положеннями статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України також гарантує те, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Конкуренція двох принципів змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи повинна вирішуватися шляхом пошуку справедливого балансу між сутнісними та часовими вимогами для суду забезпечити справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Базовим у цьому аспекті є підхід, згідно з яким бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження. При цьому, за необхідності отримати належні докази суд має відкласти розгляд справи, оскільки сторонам повинна бути надана можливість повідомити про будь-які докази, необхідні для успіху їх справи.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, оскільки протилежне матиме наслідком порушення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
Тому щодо посилань відповідача про те, що суд першої інстанції з порушенням положень господарського процесуального законодавства долучив до матеріалів означений вище Висновок експерта ОСОБА_1, судом апеляційної інстанції, виходить з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача про долучення до розгляду у цій справі означеного вище Висновку експерта ОСОБА_1 дійсно була розглянута судом першої інстанції в судовому засіданні 06.11.2019 вже на стадії судового розгляду справи, із прийняттям відповідної ухвали.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції в ухвалі від 06.11.2019, відповідно до положень статей 80, 119, 202 та 269 Господарського процесуального кодексу України, стороні надається право на поновлення судом строку на подання доказів з поважних причин незалежно від стадії судового процесу.
Так частинами 4, 5, 8, 10 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно зі статтею 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.
Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції від 06.11.2019 судом було розглянуто клопотання позивача про поновлення строку подання доказів та визнані поважними наведені ним причини пропуску такого строку, зокрема, щодо Висновку експерта ОСОБА_1 ТОВ "Український центр судових експертиз" №1-30/09 від 30.09.2019 - суд врахував ті обставини, що до цього часу у позивача була відсутня можливість подання цих доказів обумовлена отриманням результатів судових експертиз, призначених судом, а позивач  як учасник справи письмово повідомляв 30.07.2019 про неможливість надання висновку експерта на той час та про надання такого висновку після виконання експертизи, надавши докази звернення до ТОВ "Український центр судових експертиз" (а.с.194-196 т.3).
Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до норм господарського процесуального законодавства розглянув клопотання позивача про залучення до матеріалів справи доказів, які не могли бути подані на стадії попереднього судового засідання, та відповідне клопотання позивача про поновлення судом процесуального строку для подання цих доказів, та врахувавши специфіку та складність спору, принцип об`єктивності та неупередженості, змагальності сторін, необхідність повного та всебічного з`ясування обставин, а також обсяг доказування, значення доказів для об`єктивного розгляду справи, а також врахувавши, що позивач обґрунтував неможливість подання доказів у вказаний строк з причин, що не залежали від нього - обґрунтовано задовольнив такі клопотання із зазначенням у відповідній ухвалі мотиви, які були покладені судом в основу таких висновків.
Відтак щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно порушень судом першої інстанції порядку долучення додаткових доказів, колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані.

Щодо обставин, з яких можливо встановити причини пожежі, суд першої інстанції вірно зазначив, що експериментальні випробування, виконані Дослідно-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, а також Висновок спеціаліста - кандидата біологічних наук, доцента кафедри біологічної хімії Запорізького державного медичного університету ОСОБА_19. спростували припущення і доводи відповідача про те, що причиною пожежі могло стати самозаймання вантажу суміші сухофруктів, оскільки самозаймання даного товару виключається внаслідок відсутності в складі товару хімічно або біологічно активних включень, здатних викликати такий процес в умовах, за яких відбувалось перевезення вантажу.
Висновок про те, що враховуючи погодні умови, особливості перевезення вантажу, зокрема спосіб його пакування (герметичні термоізоляційні поліетиленові пакети), який виключав контакт суміші сухофруктів з киснем повітря, що робило неможливим протікання екзотермічних об`ємних реакцій, а відтак дає підстави стверджувати, що сублімовані суміші шматочків манго та персику, а також шматочків маракуйї та малини, не здатні до самозаймання ні до самозагоряння висловлено й експертом ОСОБА_1.
Також, як у висновку судового експерта ОСОБА_1, так і у висновках експертиз Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса та Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз зазначено, що в експертній практиці проведення пожежно-технічних досліджень випадки самозаймання будь-яких сублімованих фруктів та овочів не зустрічаються.
Аргументи відповідача про те, що при укладанні договору перевезення позивачем не було надано відповідачеві зауважень щодо характеристик вантажу, а тому перевезення здійснювалось, виходячи з наявної у відповідача інформації: вантаж не віднесено до продуктів харчування, а тому сумісне його перевезення з іншим вантажем не є порушенням правил перевезення, відхиляються колегією суддів апеляційної інстанції оскільки, такі продукти як манго, персик, маракуйя, малина віднесено до продуктів харчування, та є загальновідомою обставиною, яка не підлягає доказуванню.
В видатковій накладній та рахунку-фактурі вказані назви продуктів харчування, що є загальновідомими, вказаним підтверджується обізнаність перевізника про перевезення ним продуктів харчування.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ототожнювати температуру зберігання і транспортування є неправильним. З матеріалів справи вбачається, що даний вид продукції, що перевозився відповідачем, не вимагає та не передбачає особливих умов перевезення та транспортування.
Таким чином, прийнявши вантаж до перевезення, ФОП Полюшко К.М. знав і розумів характер та властивості вантажу, в тому числі температуру зберігання даного товару.
До того ж, як встановлено судом із пояснень керівника позивача, ним замовлялось перевезення тільки власного вантажу, а тому прийняття к перевезенню відповідачем у означеному автотранспортному засобі іншого вантажу також свідчить про недотримання відповідачем узгоджених із позивачем умов перевезення.
Між тим, із Висновку судової комісійної пожежно-технічної експертизи №15358 від 16.10.2018, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, було встановлено, що осередкована зона пожежі знаходиться в місці розміщення двох транспортних тар в вантажному відсіку FORD transit державний номер НОМЕР_3 .
Із Висновку судової пожежно-технічної експертизи №6308-18 від 01.04.2019, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, також встановлено, що первинний осередок пожежі (в вантажному відсіку в місці знаходження 2-х транспортних тар) та розповсюдження пожежі носило дуже активний характер в самому вантажному відсіку та дозволяють зробити висновок, що крім сублімаційної суміші сухофруктів, яка знаходилась на транспортних тарах в вантажному відсіку автомобіля могли знаходитися самозапалюючі речовини, які могли прискорити або спричинити запалювання горючого середовища (сублімованої суміші сухофруктів) та призвести до швидкого поширення пожежі по всьому автомобілю.
Разом із цим в дослідженнях судових експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та ТОВ "Український центр судових експертиз" також зазначалось про можливість виникнення пожежі внаслідок наявності в кузові автомобіля FORD transit державний номер НОМЕР_3 при перевезення товару позивача додаткового вантажу.
Щодо висновку експерта ОСОБА_1. , що місцем виникнення пожежі з високим ступенем ймовірності було займання в нижній частині означеного автотранспртного засобу  в просторі між задньою стінкою його кабіни та ділянкою розташування двигуна, то колегія суддів вважає, що за усіма матеріалами справи така обставина також могла мати місце. 
При цьому Центральний апеляційний суд звертає увагу на те що згідно з п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, у виняткових випадках, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законом порядку. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу залучив(ла) експерта.
Крім того, в матеріалах справи наявний лист від 03.09.2019р в якому ТОВ "Компанія Аверс Україна" на підставі клопотання експерта зверталась до ФОП Полюшка К.М. із проханням надати можливість оглянути автомобіль (а.с.63-64 т.4). Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутня відповідь відповідача на даний лист.
Наведене вище спростовує доводи відповідача, стосовно того що, висновок експерта ОСОБА_1, який було надано без дослідження експертом безпосередньо автомобіля, не може бути належним доказом у цій справі.
Отже за встановлених судом обставин за сукупністю поданих сторонами доказів для суду є можливим дійти однозначного висновку, що первісною причиною пожежі у даному випадку були інші фактори ніж властивості належного позивачу вантажу, зокрема й наявність у вантажному відсіку автомобіля інших самозапалюючих речовин або додаткового вантажу та умови, які склались під час його перевезення.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, сторонами надані суду суперечливі докази щодо додаткового вантажу, перевезення якого відповідач здійснював без згоди позивача.
Між тим колегія суддів вважає, що сам факт здійснення відповідачем перевезення одночасно із вантажем позивача й іншого додаткового вантажу, згоду на перевезення якого позивач не надавав, визнається відповідачем та підтверджений сукупністю наданих в матеріали справи доказів, зокрема свідченнями водія ОСОБА_5 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що в результаті аналізу усіх наданих сторонами в матеріали цієї справи доказів більш вірогідними є докази, які вказують на те, що осередок пожежі знаходився в багажному відсіку означеного автотранспортного засобу, однак причиною цієї пожежі не могло бути самозаймання або само загоряння вантажу, який належав саме позивачу, тобто вантажу сублімованої суміші означених сухофруктів.
За умовами пункту 6.2. Договору сторона, для якої виконання цього договору стало неможливим, зобов`язана негайно повідомити іншу Сторону про настання і припинення дії форс-мажору або його наслідків, але не пізніше, ніж протягом 5 (п`яти календарних днів з моменту початку їх дії. Факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтверджені  документом торгово-промислової палати або іншим повноважним органом  відповідної країни.
Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" передбачено, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.
Доказів наявності відповідного документу, виданого компетентним органом, який би підтверджував наявність форс-мажорних обставин, відповідачем суду не надано.
Відтак колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того що, що належний позивачу вантаж втрачено відповідачем при перевезенні саме з вини останнього.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Статті 15 та 16 Цивільного кодексу України встановлюють право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів (частина перша статті 20 Господарського кодексу України).
Відповідно до наведених в статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України способів захисту цивільних прав та інтересів, їх захист може бути здійснено, зокрема, шляхом відшкодування збитків та в іншій спосіб відшкодування майнової шкоди.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло свої підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, матеріали справи свідчать про те, що відповідач, як перевізник, неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання зі збереження вантажу під час його перевезення та не відшкодував позивачеві, як власнику вантажу, збитків, спричинених знищенням вантажу внаслідок пожежі, що виникла у належному перевізнику автотранспортному засобі. При цьому відповідач не довів відсутності своєї вини у спричинені шкоди майну позивача, яке було прийнято позивачем до перевезення за відповідним договором, умови якого встановлюють обов`язок перевізника з відшкодування шкоди у розмірі вартості такого вантажу.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що порушені відповідачем майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом примусового стягнення з відповідача на користь позивача суми 822884,94 грн. на відшкодування спричинених йому збитків у розмірі вартості втраченого вантажу за договором перевезення вантажу №260418 від 26.04.2018.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частин 1 і 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частин 1-5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Частина перша статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин другої, третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм матеріального та процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповажним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Перевіривши повноту та всебічність встановлених судом першої інстанції обставин та надану ним правову оцінку, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 822884,94 грн. вартості втраченого товару відповідно до договору перевезення вантажу №2604189 від 26.04.2018, а також суми 39700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 42495,15 грн. витрат на проведення судових експертиз та експериментальних досліджень та 12343,28 грн. судового збору - ґрунтується на встановлених обставинах і оцінених в сукупності доказах (умовах договору, наявних матеріалах справи, висновку експертизи) та повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності означених висновків суду першої інстанції.
Щодо оскаржуваного відповідачем додаткового рішення суду першої інстанції від 20.12.2019 у цій справі про стягнення 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1921,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то колегія суддів виходить із того, що доводи апеляційної скарги відповідача не містять будь-яких посилань на обставини, із якими відповідач пов`язує своє твердження про наявність підстав для скасування цього додаткового рішення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи цю справу в апеляційному порядку колегія суддів також не встановила й будь-яких обставин, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які б слугували підставою для обов`язкового скасування або зміни означеного додаткового рішення.
За наведеного вище колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржені у цій справі судові рішення - залишити без змін.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Частина перша статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати позивача на оплату судового збору в сумі 18515,00 грн., понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Щодо поданої позивачем заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу  в загальній сумі 17000,00 грн., то враховуючи, що до судових дебатів позивачем було заявлено заяву про надання таких доказів у повному обсязі після прийняття судом апеляційної інстанції остаточного рішення у цій справі, колегія суддів відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначила призначити судове засідання по розгляду цієї заяви на 29.07.2020 о 12: год. та встановити позивачу 5-ти денний строк з моменту прийняття цієї постанови для подачі відповідних доказів.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2019 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2019 у справі №908/1290/18 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця Полюшка Костянтина Миколайовича.
Призначити судове засідання по розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" про витрати на професійну правничу допомогу на 29.07.2020 о 12:00 год.
Засідання відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань № 511.
Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Аверс Україна" строк для подачі доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу - протягом п`яти днів з дня прийняття постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 30.07.2020.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    Л.П. Широбокова

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова