П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/375/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Томчук А.В. 
          Суддя-доповідач:  Гонтарук В. М. 

21 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. 
секретар судового засідання: Яремчук Л.С,
за участю:
представника позивача: Побережної Світлани Миколаївни 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  11 березня 2020 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про  скасування постанови про накладення штрафу, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що державним виконавцем не встановлено причини несплати аліментів, адже він за 6 місяців 2019 року сплатив на депозитний рахунок виконавчої служби 12 782 грн. Крім того, сплачені кошти в порушення ст. 30 ЗУ "Про виконавче провадження" були розподілені тільки по одному виконавчому провадженню. Інспектор Бараболя Н А ., на думку позивача, не мала права відкривати виконавче провадження щодо стягнення аліментів на дружину, його мав би відкрити той виконавець, який відкрив виконавче провадження на дитину, а тому на переконання апелянта спірна постанова підлягає скасуванню..
09 червня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому  зазначено про безпідставність її доводів.
21 липня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Крім того зазначено, що відповідач позов підтримує в повному обсязі.
Дослідивши вказану заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Згідно з ч. 10 ст. 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
З матеріалів справи встановлено, що 21 липня 2020 року на електронну адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про розгляд справи без їх участі, яка не підписана електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Друзь Ю.О. складено відповідну довідку.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронний цифровий підпис" від 22 травня 2003 року № 852-IV. Згідно з ст. 4 вказаного Закону електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.
Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.
За приписами ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.
Між тим, положеннями ч. 2 ст. 167 КАС України визначено, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Таким чином, оскільки заява не містить електронного цифрового підпису, тобто подана без додержання вимог ч. 1 ст. 167 КАС України, то остання не може бути розглянута судом та підлягає поверненню заявнику без розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, поважного представника не направив хоча про час, день та місце розгляду справи було повідомлено завчасно та належним чином. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
У зв`язку з чим, колегія суддів з урахуванням думки позивача, керуючись ст.ст.309,311 КАС України, вирішила розглядати справу без участі представника Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області по наявних матеріалах справи, а також з врахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відзив відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг та відзиву відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 25.04.2018 старшим державним виконавцем Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Маковієм В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№56236088 з виконання судового наказу Козятинського міськрайонного суду №133/336/18 від 19.03.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бараболею Н.А. від 20.06.2018 відкрито виконавче провадження згідно постанови ВП №56635278 з примусового виконання виконавчого листа Козятинського міськрайонного суду №133/335/18 від 30.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до 02.10.2020, починаючи з 15.02.2018.
27.06.2019 старшим державним виконавцем Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бараболею Н.А. винесено постанову про накладення штрафу ВП №56635278 на ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа Козятиського міськрайонного суду Вінницької області від 30.05.2018 №133/335/18 про стягнення з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до 02.10.2020, починаючи з 15.02.2018. Згідно вказаної постанови визначено, що боржник допустив заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за один рік, та постановлено стягнути на користь стягувача штраф у розмірі 4950,02 грн.
Згідно листа Вінницького районного відділу ДВС від 24.07.2019 №18088/15.3-25/10 повідомлено позивачеві, що на виконанні у Вінницькому районному відділі Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області перебувають два виконавчі провадження ВП №56635278 з виконання виконавчого листа по справі №133/335/18 виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку та № НОМЕР_1 , судовий наказ по справі №133/335/18 виданий Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.02.2018. 
Вказано, що станом на 01.12.2018 боржник ОСОБА_1 по ВП №56236088 розрахувався по аліментам на користь дитини повністю згідно квитанцій та заяв стягувача внесена сума становить 17736,50 грн. Починаючи з 2019 року ОСОБА_1 сплачував кошти через депозитний рахунок відділу, що були зараховані на виконавче провадження №56236088 (в січні-липні 2019 року) у загальній сумі 12 782 грн.
Листом №33060/153-25/11 відповідач на заяву ОСОБА_1 від 04.12.2019 №15473/15.3-24 повідомив, що кошти, які надійшли на депозитний рахунок виконавчої служби були зараховані по одному виконавчому провадженню, у зв`язку з тим, що виконавчі провадження про стягнення аліментів знаходились у різних державних виконавців, тому розподіл коштів здійснювався по одному виконавчому провадженню №56236088. Повідомлено, що подальший розподіл коштів здійснюється по двох виконавчих провадженнях після доручення начальника відділу щодо передачі виконавчого провадження одному державному виконавцю.
Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення оскаржуваної постанови, позивачем не було погашено заборгованість по аліментам, яка станом на 27.06.2019 становила 24750,12 грн. та сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за рік (тобто 18 000 грн.). Крім того, суд першої інстанції зазначив, що стаття 30 Закону України " Про виконавче провадження" не визначає відповідальність державного виконавця у формі скасування його рішень за виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника в рамках різних виконавчих проваджень.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.
Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 71 Закону №1404-VIII, порядок стягнення аліментів визначається законом.
Абзацом першим частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Статтею 30 Закону N 1404-VIII визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначаються Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Пунктом 14 розділу ІІІ вказаної Інструкції визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.
У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова (абз. 2 п. 14 Інструкції).
Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження) (абз. 3 п. 14 Інструкції).
Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.(абз. 5 п. 14 Інструкції).
У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів (абз. 6 п. 14 Інструкції).
Пунктом 8 розділу V Інструкції визначено, що у випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.
Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.
Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження (пункт 9 розділу V Інструкції).
Надаючи оцінку доводам апелянта стосовно протиправності дій відповідача під час винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Вінницькому районному відділі Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області у державних виконавців Маковія В.А. та Бараболі Н.А. перебувають два виконавчі провадження ВП №56635278 з виконання виконавчого листа по справі №133/335/18 виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1500 грн. до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку та № НОМЕР_1 , судовий наказ по справі №133/335/18 виданий Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.02.2018, які. 
Тобто, в порушення вимог п. 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державним виконавцем не було перевірено наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника та не винесено відповідну постанову про передачу виконавчого документа/провадження до державного виконавця  - вчасно.
Судова колегія зауважує, що виконавче провадження №56635278 передано згідно акта  приймання-передачі виконавчого провадження, яке знаходиться на виконанні від старшого державного виконавця Бараболі Н.А. до старшого державного виконавця Маковія В.А. лише  12.07.2019 року, що свідчить про недотримання вимог Закону України "Про виконавче провадження" та  інструкції.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач станом на 01.12.2018 по ВП №56236088 розрахувався по аліментам на користь дитини повністю, згідно квитанцій та заяв стягувача внесена сума становить 17736,50 грн. Починаючи з 2019 року ОСОБА_1 сплачував кошти через депозитний рахунок відділу, що були зараховані на виконавче провадження №56236088 (в січні-липні 2019 року) у загальній сумі 12 782 грн.
Тобто, вказане свідчить, що позивач жодним чином не ухилявся від виконання рішень судів щодо стягнення аліментів.
Статтею 45 Закону України " Про виконавче провадження" визначено розподіл стягнутих з боржника грошових сум.
У відповідності до ч.1 вказаної статті розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:
1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;
3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);
4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Відповідно до частини другої статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Стаття 46 Закону України "Про виконавче провадження" визначає черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів:
Відповідно до частини першої вказаної статті, у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:
1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;
2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;
3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;
4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;
5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.
Частиною другою статті 46 Закону України " Про виконавче провадження" визначено, що вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.
Тобто, на переконання колегії суддів, при дотриманні державною виконавчою службою вимог ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" та правильного розприділення коштів з депозитного рахунку, які були сплачені позивачем, сума боргу становила би менше ніж сума сукупних платежів за 1 рік визначених Законом України "Про виконавче провадження".
Водночас, колегія суддів наголошує, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів ухилення позивачем від виконання судових рішень та сплати аліментів по виконавчим листам.
При цьому судом апеляційної інстанції під час розгляду справи навпаки було встановлено, що позивач вчасно та сумлінно виконував рішення суду та сплачував кошти по виконавчих провадженнях, що свідчить про відсутність в діях позивача ОСОБА_1 умислу на ухилення від сплати аліментів.
Крім того, колегія суддів критично ставиться до висновків суду першої інстанції, що  стаття 30 вказаного закону не визначає відповідальність державного виконавця у формі скасування його рішень за виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника в рамках різних виконавчих проваджень, оскільки помилка в діях суб`єкта владних повноважень не може впливати на права та обов`язки громадянина.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сукупність викладених обставин доводить протиправність оскаржуваної постанови, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.
Враховуючи, що апелянтом в повній мірі підтверджено протиправність винесення оскаржуваної постанови, то колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.
В силу  вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи слідує, що відповідно до квитанцій №0.0.1585508167.1 від 17.01.2020 року та №0.0.1600538855.1 від 30.01.2020 року (а.с.19) позивач сплатив судовий збір у розмірі 840, 80 грн. за подання адміністративного позову.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов   ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу Державної  виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.
Скасувати постанову старшого державного виконавця Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бараболі Н.А. ВП №56635278 від 27.06.2019 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1  сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.