ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року		Справа № 819/2689/14-a пров. № А/857/8162/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання -Пильо І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (головуючий суддя Баранюк А.З., судді Осташ А.В., Баб`юк П.М., м.Тернопіль) у справі за його позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «По особовому складу» від 27.10.2014 №2239 о/с (далі - Наказ №2239 о/с), яким позивача звільнено із посади заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - Управління) - начальника кримінальної міліції (далі - Посада) у запас Збройних Сил України із постановленням на військовий облік, з моменту його прийняття;
поновити на Посаді;
стягнути з МВС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку допустити до негайного виконання.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, яка із покликанням на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати.
В доводах апеляційної скарги посилаючись на окремі обставини справи вказує, що тривалий час не цікавився розглядом вказаної адміністративної справи за його позовом, так як вважав, що у цій справі, як і в аналогічних справах, що розглядалися адміністративними судами по всій Україні провадження зупинено до вирішення Конституційним Судом України конституційних подань Верховного Суду України та 47 народних депутатів про відповідність Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади» (далі - Закон). Як свідчать матеріали справи відповідач та третя особа подавали до суду клопотання про зупинення провадження у справі, проте відповідне клопотання відповідача не розглядалось судом. Вказане призвело до порушення судом вимог пункту 10 частини другої статті 180, частини першої статті 181, частини першої статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята без висловлення позиції відповідача щодо можливості подальшого розгляду справи. Також вказує на те, що суду була відома його нова адреса проживання. На цю адресу суд відправляв позивачу поштову кореспонденцію, однак з незрозумілих для нього причин ні апелянт, ні члени його родини її не отримували. Крім того, для написання позовної заяви та інших документів по суті справи позивач звертався за правовою допомогою до юристів. Вважав, що у позовній заяві зазначений його номер мобільного телефону, який той тривалий час не змінював. Зазначає, що не належний розгляд клопотання відповідача та не зупинення провадження у справі, призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 КАС, оскільки має місце повторна неявка позивача у судове засідання без поважних причин, без повідомлення ним про причини неприбуття та без наявності заяв про розгляд справи за його відсутності.
Такі висновки суду першої інстанції є не зовсім вірними з таких міркувань.
З матеріалів справи видно, що ухвалою суду першої інстанції від 20 листопада 2014 року відкрито провадження у цій справі та призначено її судовий розгляд на 28.11.2014 об 11/30 год, який не відбувся у зв`язку із задоволенням клопотання позивача від 27.11.2014 про відкладення розгляду справи через перебування на стаціонарному лікуванні у КЗ ТОР «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації». Розгляд справи відкладено на 18.12.2014 о 12/00 год (а.с.1, 14-22).
18.12.2014 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про визнання його особистої участі у розгляді справи №819/2689/14-а обов`язковою та зупинення провадження у цій справі до його одужання (а.с.29-31).
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року визнано обов`язковою участь у судовому засіданні позивача у даній справі. Зупинено провадження у справі до одужання ОСОБА_1 . Зобов`язано позивача невідкладно повідомити суду про відпадання обставин, що стали підставою для зупинення провадження (а.с.35-37).
Протягом 07.05.2015, 19.10.2015, 30.12.2015, 01.03.2016, 13.03.2016, 16.08.2016, 26.10.2016, 08.12.2016, 18.05.2017, 05.09.2017, 10.10.2017 судом першої інстанції на адресу позивача, що була зазначена ним у позові та у попередньо поданих ним заявах, клопотаннях АДРЕСА_1 (далі - Адреса) надсилались вимоги повідомити чи мають місце обставини, які стали підставою для зупинення провадження у даній справі (а.с.40-42, 45-47, 50, 53, 58, 61, 64). Проте відповіді на ці вимоги так і не було отримано, оскільки згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення усі вони повертались до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» або «не за запитом» (а.с.43-44, 48-49, 51-52, 54-57, 59-60, 65-66).
02.01.2018 після прийняття до провадження справи новим складом суду до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області надіслано запит про надання інформації про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані ОСОБА_1 (а.с.68-74).
02.01.2018 судом на вказаний вище запит отримано відповідь, що позивач з 12.01.2015 знятий з реєстрації за Адресою (а.с.78).
29.01.2018 на адресу суду від Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації надійшла відповідь в якій вказано, що ОСОБА_1 в період з 18.12.2014 по даний час на амбулаторному, стаціонарному лікуванні не перебував і не перебуває, за медичною допомогою в заклади охорони здоров`я Тернопільської області не звертався (а.с.91).
Натомість, 30.01.2018 судом першої інстанції від Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації отримано лист, згідно якого зазначено, що позивач, мешканець АДРЕСА_2 (далі - Адреса-1) знаходився на лікуванні з 27.11.2016 по 07.12.2016 в кардіологічному відділенні КМУ «Міська клінічна лікарня №3», 28.11.2016 та 29.11.2016 звертався в Чернівецький обласний медичний діагностичний центр (а.с.93).
30 січня 2018 року ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду поновлено провадження в адміністративній справі №819/2689/14-а. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.02.2018 о 10/00 год (а.с.95).
Копія вказаної ухвали направлено позивачу на Адресу та на Адресу-1, однак така повернулася до суду із відміткою не за запитом (а.с.101-106).
31.01.2018 на сайті суду розміщено повідомлення про виклик до суду на підготовче судове засідання призначене на 28.02.2018 о 10/00 год ОСОБА_1 (а.с.132-133).
За наслідками проведення підготовчого судового засідання суд за участі представника третьої особи протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати постановив відкласти розгляд справи до 10/00 год 22.03.2018.
На запитання чи можливо вказаний розгляд справи провести за відсутності позивача представник третьої особи зазначила, що можна, проте зауважила, що покладається на розсуд суду. Тому суд посилаючись на те, що є ще не вирішене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, а також суду стало відомо нову Адресу-1 позивача вирішив відкласти розгляд справи на вище вказану дату.
15.03.2018 у газеті «Урядовий кур`єр» №50 (6166) було опубліковано оголошення про виклик до суду як позивача ОСОБА_1 для участі у судовому засіданні в справі №819/2689/14-а, що призначене на 22.03.2018 о 10/00 год (а.с.136).
Також на Адресу-1 позивачу апелянту надсилався супровідний лист із повідомленням про відкладення розгляду справи та повістка про виклик до суду на 22.03.2018 о 10/00 год, які згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повернулись до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.125-126, 128, 130-131, 137).
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Alimentaria Sanders S.A. проти Іспанії).
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, важливе значення має добросовісна поведінка також і позивача.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено статтею 205 КАС (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали). Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише в разі повторної неявки.
Аналіз зазначеної норми вказує, що підставами для залишення позовної заяви без розгляду є: неявка позивача в судове засідання без поважних причин, неповідомлення суду про причини неявки, неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, а також, за умови якщо відповідач не наполягає на розгляді справи по суті.
Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
Частина п`ята статті 205 КАС сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду.
Законодавче формулювання положення частини п`ятої статті 205 КАС «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних відносин, які диктують її застосування.
Наведена норма також кореспондується із закріпленим у пункті 4 частини першої статті 240 КАС правилом, за яким позов залишається судом без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи в судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Згідно із частиною першою статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання цими правами не допускається.
Частиною першою статті 131 КАС встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Зі змісту оскаржуваної ухвали та матеріалів справи видно, що підставою для залишення позову без розгляду стала повторна неявка позивача у судові засідання 28.02.2018 та 22.03.2018 про дату, час та місце проведення яких він повідомлявся шляхом направлення ухвали суду першої інстанції про поновлення провадження у справі від 30 січня 2020 року, у які зазначено, що підготовче судове засідання відбудеться 28.02.2018 о 10/00 год в приміщенні Тернопільського окружного адміністративного суду. Ця ухвала надіслана позивачу на Адресу та Адресу-1, та повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «за не запитом». Аналогічно до суду першої інстанції повернулися і повістки про виклик до суду на 22.03.2018, які направлялись скаржнику на Адресу та Адресу-1. 
Крім того, на підготовче судове засідання (28.02.2018) та судове засідання (22.03.2018) суд здійснював виклик позивача шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України та оголошення про виклик до суду в якості позивача в газеті «Урядовий кур`єр».
В розумінні КАС позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Як ініціатор судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права.
Водночас, апеляційним судом,з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин, що слугували причиною тривалого зволікання, з боку позивача щодо розгляду вказаної справи надав останньому у попередньому судовому засідання можливість подати докази про його перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я протягом 2014-2018 років.
Вказані вимоги апеляційного суду були виконанні.
Так, відповідно до копії довідки Сектору медичного забезпечення Управління від 19.11.2014 №25/581 ОСОБА_1 перебував: - з 21.10 по 29.10.2014 - на амбулаторному лікуванні; - з 30.10 по 05.11.2014 - на стаціонарному лікуванні; - з 06.11.2014 - на стаціонарному лікуванні (а.с.14).
Копією довідки Сектору медичного забезпечення Управління від 18.12.2014 №16/796 підтверджується факт амбулаторно лікування ОСОБА_1 з 18.12.2014 (а.с.31).
Перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 18.12. по 31.12.2014 підтверджується відповіддю державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області» від 15.01.2018 №33/46-33 від 15.01.2018 (а.с.89).
З 27.11. по 07.12.2016 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні КМУ «Міська клінічна лікарня №2», що підтверджується відповіддю Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 23.01.2018 №04/269 (а.с.93).
Також позивачем-апелянтом додано завірену копію:
довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області» від 21.08.2018 №33/46-935, якою підтверджуються факти проходження ОСОБА_1 санітарно-курортного лікування з 05.05. по 30.05.2017 та з 22.05. по 11.06.2019;
виписки із історії хвороби від 28.06.2018 №8802 згідно якої ОСОБА_1 з 22.06. по 28.06.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні ЛШМД м. Чернівці, де при поступленні проведено операційне втручання.
Слід звернути увагу на анамнез хвороби, зазначений у цій виписці: «Хворіє протягом декількох років, коли вперше виник приступ ниркової коліки. На початку березня 2018 року хворому проведено стентування правої нирки у зв`язку з блоком правої нирки. Від запропонованого оперативного лікування хворий відмовився. Стент видалено через 2 тижні Лікувався консервативно, амбулаторно ...»
При виписці ОСОБА_1 рекомендовано оперативне лікування в об`ємі УРС справа в плановому порядку через 1 місяць, а також нагляд уролога, сімейного лікаря.
Також долучено і інші документи, що свідчать про перебування позивача на лікуванні з 05.07 по 16.07.2018, 29.01 по 04.02.2019, 04.03 по 13.03.2020.
Дослідивши вказані документи та пояснення позивача апеляційний суд дійшов висновку, що останній дійсно в окремі періоди з 2014-2018 років проходив лікування у різних закладах охорони здоров`я. Вказані обставини у спірні періоди часу були тими об`єктивними перешкодами, які вплинули на можливість позивача добросовісно дотримуватися своїх прав, як учасник судового процесу, зокрема і в частині подання, заяв (клопотань) щодо стану розгляду справи, повідомлення суду про об`єктивні перешкоди неможливості звернення до суду вчасно. 
Таким чином, на переконання апеляційного суду позивач-апелянт довів належними доказами поважні причини щодо обставин, які стали перешкодою у забезпеченні його явки до суду, подання заяви про рух справи, а саме наявності у нього у відповідні періоди хвороби, яка перешкоджала вчинити наведені вище дії. 
До того ж, загальновідомим є те, що по Україні провадження щодо аналогічних у цій справі відносин у переважній більшості зупинялося судами до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону, 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої статті 4 Закону.
Таке ж клопотання, як слідує із матеріалів справи подавалося і відповідачем у справі, однак не було вирішено судом першої інстанції (а.с.114-116).
Крім того, як зауважує позивач-апелянт, зважаючи на викладене вище у нього були очікуванні сподівання про те, що справа за його позовом також зупинена судом першої інстанції до відповідного рішення Конституційного Суду України, однак після того, як йому стало відомо про наявність рішення Європейського Суду з прав людини у справі (далі - ЄСПЛ) «Полях та інші проти України» від 17 жовтня 2019 року №58812/15 у якій заявники стверджували, зокрема, що застосування до них обмежувальних заходів відповідно до Закону (люстрацію) порушило їхні права за статтею 8 Конвенції; на те, що тривала неспроможність національних судів розглянути їхні позови щодо звільнення на підставі цього Закону порушила їхнє право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку за статтею 6 Конвенції; на відсутність у його розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з його скаргами і ЄСПЛ була підтримана вказана позиція заявників, позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, який після ознайомлення з матеріалами справи дізнався про те, що відповідно до оскаржуваної ухвали його позов залишено без розгляду.
З огляду на викладене, враховуючи, що судом першої інстанції не вчинено жодних дій щодо розгляду клопотання МВС щодо зупинення провадження у справі, хоча для цього були всі передбачені процесуальним законом підстави, а також підтвердження позивачем обставин щодо його тривалого лікування у певні періоди 2014 - 2018 років, з метою реалізації права особи на справедливий та публічний розгляд його справи, захисту порушеного права, апеляційний суд дійшов висновку про передчасність постановлення оскаржуваної ухвали та необхідності її скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті. 
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.