ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006815 пров. № А/857/9596/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Качмара В.Я, Мікули О.І., 
з участю секретаря судового засідання           Хомич О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Гулик А.Г., м. Львів, повний текст складено 04.06.2020),

В С Т А Н О В И В :
17.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, Буської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (в подальшому замінені на Головне управління ДПС у Львівській області) про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.11.2018 про сплату ним боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено. 
Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу залишено без розгляду. 
Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною. Просить скасувати ухвалу суду та передати справу на розгляд суду першої інстанції. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно відхилив його клопотання про поновлення строку. Зазначає, що оспорювану вимогу не отримував і не міг отримати, позаяк остання була адресована в село Вовків Перемишлянського району Львівської області, тоді як позивач проживає з 11.05.1985 у селі Добряничі Перемишлянського району Львівської області. Вважає, що суд дійшов дійшов хибного висновку щодо вручення йому поштового відправлення №7900056506353 з вимогою про сплату боргу, оскільки відповідачем не надано опису вкладення до нього. Крім того, рекомендоване повідомлення не містить інформації щодо способу його вручення та в передбаченому для цього полі відсутній підпис працівника поштового зв`язку, який підтверджував би вручення такого адресату. 
Також зазначає, що оскільки з 1985 року проживає в селі Добряничі, яке є його поштовою адресою, та яке він не змінював то і повідомляти податковий орган не було про що. Про існування заборгованості по сплаті ЄСВ він дізнався у вересні 2019 року після відвідин управління Пенсійного фонду з приводу одержання пенсії у зменшеному розмірі та, за скеруванням останнього, виконавчої служби, у провадженні якої перебуває вимога про сплату боргу. 20.09.2019 він звернувся у Головне управління ДФС України у Львівській області про скасування зазначеної вимоги начальника Буського управління ГУ ДФС України у Львівській області як протиправної.
В кінці жовтня 2019 року на своє звернення позивач замість відповідного рішення одержав інформаційного листа від 15.10.2019 за №5813/10/13-01-50-09, який він розцінив як проміжну відповідь на своє звернення і тому продовжував очікувати на рішення про скасування вимоги. 
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору, оскільки такий звернувся із скаргою до ГУ ДФС України у Львівській області, а не до ДФС України.
Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як встановлено судом ОСОБА_1 зазначає про отримання ним 17 вересня 2019 року оскарженої вимоги №Ф-3328-58У від 13 листопада 2018 року.
20 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до Головного управління ДФС у Львівській області скаргу на зазначену вимогу (а.с. 7). 
Про відмову в задоволенні вказаної скарги контролюючий орган повідомив позивача листом від 15 жовтня 2019 року (а.с. 8).
17 грудня 2019 року ОСОБА_1 оскаржив вимогу №Ф-3328-58У від 13 листопада 2018 року до суду (а.с. 1-5).
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Вимогами ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України) передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що початок перебігу строку звернення до суду розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення.
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закону №2464-VI) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження. Тобто, оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI
При цьому, для висновку, що особа скористалась процедурою адміністративного оскарження вимоги та дотрималась строку звернення до суду, слід дослідити як саму скаргу, так і надану податковим органом відповідь із з`ясуванням дати отримання останньої платником.
Як установлено судом, позивач скористався двома способами оскарження спірної вимоги.
Позивач у позовній заяві стверджує, що отримав зазначену вимогу 17 вересня 2019 року та оскаржив її в адміністративному порядку 20 вересня 2019 року, протилежне відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено. 
Отже, не спростовано твердження позивача про отримання ним вимоги 17.09.2019.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково встановив початок перебігу строку для оскарження вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 13.11.2018 вказавши, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись 05.01.2019.
Щодо наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення №7900056506353, яке на думку відповідача та висновків суду першої інстанції, підтверджує отримання позивачем оскарженої вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів справи, а саме, копії паспорта громадянина України, місце проживання ОСОБА_1 зазначене с. Добряничі (а.с. 12, зворот).
Разом з тим, згідно зазначеного повідомлення та копії корінця оскарженої вимоги, така направлялась на адресу: с. Вовків, Перемишлянського району, Львівської області (а.с. 41). Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження проживання позивача за зазначеною адресою.
Крім того, у поштовому повідомленні №7900056506353 не зазначено, що саме ОСОБА_1 отримав листа, підпис позивача про одержання відсутній. Отже, даний доказ не може підтвердити факт вручення позивачу зазначеної вимоги.
Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про підтвердження зазначеним повідомленням дати отримання позивачем оскарженої вимоги.
Отримавши в листопаді 2019 року, згідно клопотання від 28 травня 2020 року (а.с. 101), лист Головного управління ДФС у Львівській області про відмову у задоволенні вказаної скарги, ОСОБА_1 17.12.2019 звернувся до суду із даним позовом.
При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів отримання листа позивачем із зазначенням дати.
Отже, не спростовано твердження позивача про отримання ним листа в кінці жовтня 2019 року.
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Вимогами ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України) передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
А тому, висновок суду першої інстанції про пропуск строку звернення до суду є безпідставним.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених ст. 123 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	О. І. Мікула 	
Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.