СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2020 р.                                                                           Справа № 905/2179/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Тарасова І.В.; 
за участі секретаря судового засідання Гончарова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" та з Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вх.№1366Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2020 (повний текст рішення складено 24.04.2020 суддею Боковою Ю.В. у приміщенні господарського суду Донецької області) та додаткове рішення від 30.04.2020 у справі №905/2179/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс", смт.Слобожанське Дніпропетровської області,
до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", місто Маріуполь Донецької області,
про стягнення 774681,11 грн,-
ВСТАНОВИЛА:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 805786,79 грн, з яких: сума боргу -  768403,65 грн, пеня - 34353,33 грн, 3% річних - 3029,81 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ "МК "Азовсталь" №133/130/606, внаслідок чого виникла заборгованість, що стало підставою для нарахування позивачем пені та 3% річних.
03.02.2020 позивач звернувся до господарського суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 774681,11 грн, з яких: 740403,65 грн - основний борг, 31364,26 грн - пеня, 2913,20 грн - 3% річних (а.с.173-175, том 1), з урахуванням якої суд першої інстанції розглянув заявлені позивачем вимоги.
Рішенням господарського суду Донецької області від 14.04.2020 у справі №905/2179/19 (з урахуванням ухвали господарського суду Донецької області від 29.04.2020 про внесення виправлень) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 774681,11 грн задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" основний борг у сумі 740403,65 грн, 3% річних у сумі 2913,20 грн, пеню у сумі 31364,26  грн, судовий збір у сумі 11620,22 грн. 
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд виходив з того, що позивачем на підтвердження наявності заборгованості та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань надано акти наданих послуг, які підписані сторонами без зауважень, а також рахунки на оплату. Відповідач посилався на неотримання від позивача рахунків, проте суд зазначив, що виставлення рахунків не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України. За своєю природою рахунок-фактура є документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти. Сплату залишку заборгованості за спірним договором боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, з урахуванням чого господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 740403,65 грн. Керуючись ст.549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, пунктом 8.5.1 договору, перевіривши розрахунок 3% річних та пені, суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявленого клопотання про зменшення розміру пені на 90% господарський суд зазначив, що відповідачем не доведено, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій у розмірі 31364,26 грн є неспівмірними з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності та справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства. Також узявши до уваги інтереси позивача, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пред`явлених до стягнення штрафних санкцій.
Додатковим рішенням від 30.04.2020 у даній справі стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" витрати на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.
Господарський суд, приймаючи додаткове рішення, з огляду на приписи пункту 3 частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у повній мірі відповідає критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру, а тому судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 8000,00 грн.
Не погодившись з прийнятими рішенням та додатковим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2020 у справі №905/2179/19 та додаткове судове рішення господарського суду Донецької області від 30.04.2020 у справі №905/2179/19 скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У разі, якщо суд дійде висновку про залишення рішення суду без змін, керуючись ст.233 Господарського кодексу України, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, зменшити суму штрафних санкцій на 90%. Судові витрати покласти на позивача. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що позивачем документально не обґрунтовано строки виникнення зобов`язань по кожному із рахунків, а саме: відсутні докази їх вручення відповідачу, проте суд самостійно визначив строк виникнення зобов`язань без зазначених доказів. Заявник вважає, що позивач безпідставно при поданні заяви про зменшення розміру позовних вимог надав уточнений розрахунок пені та 3% річних за інший період, ніж при поданні позовної заяви, при цьому не навів аргументації щодо збільшення періоду розрахунку з 22.11.2019 до 25.11.2019. Ураховуючи той факт, що позивачем не обґрунтовано строк виникнення у відповідача зобов`язань по спірному договору, на думку заявника, відсутні і підстави для нарахування 3% річних та пені у заявленій сумі. Також відповідач зазначає про тяжке фінансове становище ПрАТ «МК «Азовсталь» у результаті наявності виняткових обставин у зв`язку з проведенням операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей, яку розпочато 30.04.2018, а також через збільшення відстані маршруту перевезення залізничним транспортом відповідач змушений нести додаткові фінансові витрати. Застосування до відповідача додаткових заходів у вигляді пені погіршить матеріальне становище відповідача, що спричинить негативний вплив на забезпечення виробничого процесу. На думку, заявника, суд першої інстанції у порушення ст.551 Цивільного кодексу України та ст.237 Господарського процесуального кодексу України не урахував скрутне фінансове становище відповідача та не зменшив розмір пені на 90%, про що відповідач заявляв у відповідному клопотанні. Щодо витрат на професійну правову допомогу відповідач зазначає, що на його адресу не надходило клопотання позивача про винесення додаткового рішення. Вважає, що сума витрат на правничу допомогу позивача є необґрунтованою, явно завищеною та такою, що не відповідає обсягам роботи, складності справи, новизні правових питань тощо. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що позивач не міг передбачити на час подання попереднього (орієнтованого) розрахунку вартості участі у одному судовому засіданні. Також відсутні докази сплати професійної правничої допомоги позивачем. Факт виготовлення адвокатом складних процесуальних документів у процесі розгляду справи, які потребують відповідних витрат часу, позивачем також не доведено.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2020 та додаткове судове рішення від 30.04.2020 у справі №905/2179/19. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги  на 02.07.2020 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 25.06.2020 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/2179/19, яке відбудеться 02.07.2020 о 10:00 год., у режимі відеоконференції. Доручено Донецькому апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №905/2179/19.
У судовому засіданні 02.07.2020, яке проходило у режимі відеоконференції, представник заявника апеляційної скарги вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Після заслуховування учасників справи у судовому засіданні оголошено перерву до 23.07.2020 до 09:30 год. 
04.06.2020 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№5470) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що усі рахунки на оплату наданих послуг передавались позивачем відповідачеві особисто (через представників на об`єктах надання послуг) у день підписання актів. Кількість рахунків відповідає кількості актів, які підписані замовником послуг. Сторони документально не оформляли вручення/отримання рахунків на оплату. Крім того, 6 та 7 акти були оплачені відповідачем (повністю або частково) на підставі рахунків, що фактично підтверджує обмін первинними документами між сторонами протягом усього часу дії договору. Наявність заборгованості та попередні вчасні оплати, здійснені відповідачем за іншими актами  в рамках договору підтверджують наявність у відповідача невиконаного зобов`язання перед позивачем, а також підтверджують наявність обов`язку з його виконання. Щодо клопотання заявника апеляційної скарги про зменшення розміру штрафних санкцій у зв`язку з винятковими обставинами відповідач на момент укладення договору з позивачем вже знав про своє скрутне фінансове становище, але уклав договір про надання послуг та погодився взяти на себе зобов`язання з оплати таких послуг. Загальна сума штрафних санкцій, виставлена відповідачем за договором, склала 45897,68 грн, що становить 6,2% від суми заборгованості, сплата зазначеної суми штрафних санкцій жодним чином не вплине на фінансовий стан відповідача. Також позивач зазначає, що зміна вартості послуг адвоката пов`язана зі складністю справи. Можливість надати попередній та кінцевий розрахунок витрат на правову допомогу передбачає право змінювати вартість, строки та ціну правової допомоги під час розгляду справи у зв`язку з виникненням додаткової інформації, фактів, обставин тощо.
16.06.2020 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вх.№5885) у справі, в яких зазначає, що позивачем не обґрунтовано строк виникнення у відповідача зобов`язань по спірному договору та на момент звернення до суду не враховано зменшення суми нарахувань по договору на суму штрафу у розмірі 28000,00 грн на користь відповідача, відсутні підстави для нарахування 3% річних та пені у заявленій сумі, однак суд першої інстанції, на думку відповідача, проігнорував зазначені обставини та стягнув штрафні санкції з відповідача. Матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за надані послуги у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами. Стосовно витрат на правову допомогу позивача відповідач зазначає, що у платіжному дорученні №71 від 23.04.2020 отримувачем грошових коштів є ФОП Василенко О.В., у той час як правову допомогу у справі надав адвокат Василенко О.В., тобто особа, що надала послуги та особа, що отримувала оплату, є різні суб`єкти. Також вважає, що факт виготовлення адвокатом складних процесуальних документів в процесі розгляду справи, які потребують відповідних витрат часу, позивачем не доведено. Сума витрат на правничу допомогу позивача є необґрунтованою, явно завищеною та такою, що не відповідає обсягам роботи, складності справи, новизні правових питань.
30.06.2020 від позивача до суду надійшли заперечення (вх.№6234) на додаткові пояснення заявника апеляційної скарги (разом із заявою про поновлення строку для подання заперечень (а.с.110, том 2), в яких зазначає, що обставини, на які посилається відповідач у додаткових поясненнях не вважаються відповідно до законодавства України належними підставами для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання та не є винятковими для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки. Доводи, наведені відповідачем, не є підставами для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, не є винятковими для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та зменшення суми витрат на правничу допомогу, які дійсно були понесені ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс».
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" Рабко Т.О. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 23.07.2020  о  09:30 год. у справі №905/2179/19 задоволено. Ухвалено провести судове засідання у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".
10.07.2020 від позивача до суду надійшла заява (вх.№6554) про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просить суд покласти на ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» судові витрати у формі витрат на правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн у суді апеляційної інстанції у справі №905/2179/19. До заяви надано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги щодо розгляду справи №905/2179/19 у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/2179/19, яке відбудеться 23.07.2020 о 09:30 год. у режимі відеоконференції. Доручено Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №905/2179/19.
22.07.2020 від представника ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№6897).
Після перерви суд у режимі відеоконференції продовжив розгляд справи зі стадії, на якій було оголошено перерву.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.
19.04.2019 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" (виконавець) укладено договір щодо надання послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ "МК "Азовсталь" №133/130/606, відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ "МК "Азовсталь", передбачені додатками №№ 1, 1.1 даного договору (далі - послуги) власними силами та засобами, у період часу та на умовах, визначених даним договором, а також з метою забезпечення виконання вимог санітарних норм, розпоряджень та інструкцій, які діють у замовника. 
Згідно з пунктом 2.1.5 договору замовник зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги виконавця в порядку та у строки, визначені даним договором. 
Замовник зобов`язаний протягом 2-х робочих днів після отримання оформленого виконавцем акту наданих послуг (додаток № 4) за звітний період підписати вказаний акт або в цей строк надати мотивовані заперечення щодо неможливості підписання акту (пункт 2.1.6 договору).
Відповідно до пункту 2.2.1 договору виконавець зобов`язаний якісно надавати своїми силами і власними коштами замовнику послуги, передбачені цим договором та у відповідності з ГОСТ Р51870-2002, санітарними нормами, розпорядженнями і інструкціями, діючими у замовника, в тому числі тими, що вступили в силу після підписання договору.
Згідно з пунктом 5.2 договору за результатами послуг, наданих у звітному періоді, виконавець зобов`язаний не пізніше 1-го числа, наступного за звітним, передати замовнику акт наданих послуг (додаток № 4) у трьох примірниках, складений на підставі "Журналу обліку наданих послуг", а замовник зобов`язаний протягом 2-х (двох) робочих днів з моменту їх отримання розглянути і в разі відсутності зауважень - підписати, після чого передати один примірник акту виконавцю. 
Виконавець зобов`язаний передати замовнику протягом 1-го календарного дня після підписання акту наданих послуг двома сторонами рахунок-фактуру до зазначеного акту (пункт 5.3 договору).
Відповідно до пункту 5.4 договору розрахунок замовника з виконавцем здійснюється в національній валюті в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі і на підставі відповідного рахунку і підписаного акту наданих послуг, протягом 15 календарних днів після отримання рахунку, згідно з пунктом 5.3. цього договору. 
Датою оплати послуг вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника (пункт 5.5 договору). 
Відповідно до пункту 5.8 договору за ініціативою замовника розрахунки за даним договором можуть здійснюватися шляхом проведення заліку однорідних вимог відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України без наявності письмової згоди виконавця. У випадку ініціювання заліку зустрічних однорідних вимог замовником, проведення заліку може здійснюватися тільки за наявності письмової згоди замовника. Сторони згідні з тим, що під зустрічними зобов`язаннями по даному договору розуміються будь-які  грошові зобов`язання, у тому числі зобов`язання по сплаті штрафних санкцій або відшкодування збитків у грошовій формі. 
Згідно з пунктом 8.3.7 договору у випадку порушення виконавцем прийнятих на себе, відповідно до даного договору зобов`язань (включно, але не обмежуючись наступним: неякісне та/або несвоєчасне надання послуг, та/або надання послуг з порушенням чинних норм та правил), замовник має право застосувати до виконавця шляхом направлення виконавцю відповідного письмового повідомлення одну з/або одночасно усі (на власний розсуд) наступні оперативно-господарські санкції:
- одностороння відмова від виконання своїх зобов`язань за договором повністю або частково та/або розірвання даного договору, при цьому зобов`язання (його частина) вважається припиненим та/або договір вважається розірваним з моменту часу, вказаного у повідомленні замовника;
- зменшити суму грошових коштів, які підлягають перерахуванню виконавцю на суму витрат, які понесені замовником та пов`язані з неналежним виконанням виконавцем зобов`язань, передбачених даним договором;
- зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню виконавцю на суму неустойки та/або штрафів, що підлягають стягненню з виконавця відповідно до умов даного договору;
- зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню виконавцю, на суму збитків, понесених замовником;
- відстрочити оплату за зобов`язаннями, виконаними неналежним чином;
- відмова від оплати повністю або частково за зобов`язанням, яке виконано виконавцем неналежним чином або достроково. 
У випадку невиконання умов щодо схоронності майна замовника у місці надання послуг виконавець зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 1000 грн за кожний випадок невиконання умов щодо схоронності майна замовника.
Відповідно до пункту 8.5.1 договору у випадку порушення зобов`язань, обумовлених пунктом 5.4 даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно сплачених послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки, яка діє на день виникнення такого зобов`язання. 
Відповідно до пункту 13.1 договору сторони встановили, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.04.2019, згідно з частиною 3 ст.631 Цивільного кодексу України.
Договір діє до 30.06.2020 (пункт 13.2 договору). 
Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.  
На виконання умов договору сторонами підписано акти наданих послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утриманню та обслуговуванню прилеглої території, автодоріг та тротуарів ПрАТ "МК "Азовсталь": №283 від 30.04.2019 за квітень 2019 на суму 251803,70 грн з ПДВ; №512 від 31.05.2019 за травень 2019 на суму 342738,16 грн з ПДВ; № 672 від 30.06.2019 за червень 2019 на суму 216210,48 грн з ПДВ; № 875 від 31.07.2019 за липень 2019 на суму 352807,60 грн з ПДВ; № 1045 від 31.08.2019 за серпень 2019 на суму 405156,05 грн з ПДВ; № 1225 від 30.09.2019 за вересень 2019 на суму 468380,57 грн з ПДВ; № 1413 від 31.10.2019 на суму 311696,38 грн з ПДВ.
Також на виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату: №250 від 30.04.2019 на суму 251803,70 грн з ПДВ, №447 від 31.05.2019 на суму 342738,16 грн з ПДВ, №584 від 30.06.2019 на суму 216210,48 грн з ПДВ, №753 від 31.07.2019 на суму 352807,60 грн з ПДВ, №891 від 31.08.2019 на суму 405156,05 грн з ПДВ, №1039 від 30.09.2019 на суму 468380,57 грн з ПДВ, №1194 від 31.10.2019 на суму 311696,38 грн з ПДВ.
Позивач зазначає, що відповідачем сплачено заборгованість за отримані послуги не у повному обсязі, а саме: оплата здійснена повністю лише за квітень, травень, липень та серпень 2019 (за актами №283 від 30.04.2019, №512 від 31.05.2019, №875 від 31.07.2019, № 1045 від 31.08.2019), частково за червень та вересень 2019 року (за актами № 672 від 30.06.2019 та № 1225 від 30.09.2019), а за жовтень 2019 не здійснена взагалі. Наведені обставини підтверджуються платіжними дорученнями: №4500040961 від 31.05.2019 на суму 10297,20 грн, №4500040962 від 31.05.2019 на суму 241506,50 грн, №4500045377 від 21.06.2019 на суму 306660,72 грн, №4500046292 від 25.06.2019 на суму 36077, 44 грн, №4500064456 від 05.09.2019 на суму 27883,78 грн, №4500064455 від 05.09.2019 на суму 47746,74 грн, №4500064458 від 05.09.2019 на суму 305060,86 грн.  
У відзиві на позовну заяву відповідач, зокрема, просив господарський суд зменшити суму штрафних санкцій на 90%. Матеріали справи містять листи №023/448 від 01.07.2019 та №023/660 від 19.09.2019, з якими відповідач звертався до позивача з повідомленням про неналежне виконання останнім зобов`язань за договором, та акти перевірки виконання робіт ТОВ "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" з благоустрою та утриманню прилеглої території комбінату №09 від 03.06.2019, №10 від 11.06.2019, №11 від 14.06.2019, №12 від 19.06.2019, №13 від 19.06.2019, №14 від 26.06.2019, на підставі яких відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції на загальну суму 28000,00 грн. 12.07.2019 відповідачем на адресу позивача надіслано претензію №970/629 про перерахування штрафних санкцій на суму 28000,00 грн, нарахованих внаслідок неякісного надання послуг та інші порушення з комплексного прибирання, благоустрою, утриманню та обслуговуванню прилеглої території, автодоріг ПрАТ "МК "Азовсталь", яка позивачем була залишена без відповіді. 31.07.2019 відповідач направив на адресу позивача повідомлення №070/666 про те, що суму рахунку №584 до акту №672 від 30.06.2019 зменшено на суму штрафних санкцій на підставі пункту 8.3.7 договору, у зв`язку з чим залишок кредиторської заборгованості за даним рахунком складає 188210,48 грн.     
З огляду на наявність прострочення сплати заборгованості у розмірі 768403,65 грн за договором №133/130/606 від 19.04.2019, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.
Приписами ст.629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положення ст.526 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв без заперечень послуги з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ «МК «Азовсталь» згідно з актами наданих послуг: № 672 від 30.06.2019 на суму 216210,48 грн, №1225 від 30.09.2019 на суму 468380,57 грн та №1413 від 31.10.2019 на суму 311696,38 грн, які підписані сторонами без зауважень, а також рахунками на оплату №584 від 30.06.2019, №1039 від 30.09.2019, №1194 від 31.10.2019. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем документально не обґрунтовано строки виникнення зобов`язань по кожному із рахунків, а саме: відсутні докази їх вручення відповідачу, проте суд самостійно визначив строк виникнення зобов`язань без зазначених доказів. 
Колегія суддів вважає такі твердження відповідача безпідставними, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 5.3 договору виконавець зобов`язаний передати замовнику протягом 1-го календарного дня після підписання акту наданих послуг двома сторонами рахунок-фактуру до вказаного акту. 
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. 
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.09.2009 у справі №3-3902к09, від 29.09.2009 у справі №37/405, а також у постановах від 23.01.2018 у справі №910/9472/17, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.0.4.2020 у справі №915/641/19  про те, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 Цивільного кодексу України. Отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги. 
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції та убачається зі змісту наявних платіжних доручень, відповідач під час здійснення оплати за спірним договором у призначенні платежу вказував номера рахунків, що свідчить про їх отримання останнім, у тому числі за спірними актами № 672 від 30.06.2019 та № 1225 від 30.09.2019.
Позивач зазначає, що оплата за актом №1413 від 31.10.2019 не здійснена, а за червень та вересень здійснена частково. У заяві про зменшення позовних вимог зазначив про зменшення заборгованості за актом №672 від 30.06.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 28000,00 грн.   
З матеріалів справи убачається, що заборгованість за актом №672 від 30.06.2019 (а.с.27, том 1) складає 160326,70 грн (з урахуванням здійсненої відповідачем 05.09.2019 часткової оплати заборгованості за вказаним актом на суму 27883,78 грн (а.с.39, том 1) та зменшення її розміру на суму штрафних санкцій на підставі пункту 8.3.7 договору в розмірі 28000,00 грн), за актом №1413 від 31.10.2019 (а.с.31, том 1) складає 311696,38 грн, за актом №1225 від 30.09.2019 (а.с.30, том 1) складає 268380,57 грн (з урахуванням здійсненої відповідачем 30.10.2019 часткової оплати заборгованості за вказаним актом на суму 200000,00 грн).  
Сплату вказаного залишку суми заборгованості боржником не здійснено, доказів сплати відповідачем суми заборгованості матеріали справи не містять.
За таких обставин, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості у сумі 740403,65 грн.
Згідно до частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 31364,26 грн за період з 16.07.2019 по 25.11.2019.
За умовами пункту 8.5.1. договору у випадку порушення зобов`язань, обумовлених пунктом 5.4. даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно сплачених послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки, яка діє на день виникнення такого зобов`язання. 
За приписами частини 1 ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно з частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до частини 1 ст.229 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Перевіривши розрахунок пені за визначений позивачем період, ураховуючи те, що відповідачем несвоєчасно та не повному розмірі виконані зобов`язання за спірним договором щодо здійснення оплати за надані послуги, господарським судом правильно встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню згідно з пунктом 8.5.1 договору. 
Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%. 
Клопотання аналогічного змісту про зменшення пені на 90% заявлено відповідачем і в апеляційній скарзі.
В обґрунтування клопотання посилався на те, що підприємство знаходиться у м.Маріуполі, в якому проводилась антитерористична операція, що значно ускладнило ведення господарської діяльності відповідача. Зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" опинилося перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу та стабілізації обсягів виробництва ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" змушено нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами. У зв`язку з ускладненням логістики поставок через проведення військових дій у регіоні, ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" здійснено перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом, замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території. Крім того, збільшилися відстані маршруту перевезення залізничним транспортом, що спричинило значні додаткові витрати на оплату доставки сировини. Здійснення господарської діяльності в безпосередній близькості від лінії зіткнення, заборгованість контрагентів перед ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" негативно впливають на виробничий процес, викликають падіння обсягів виробництва та показників прибутку.
На підтвердження викладених обставин відповідач надав до матеріалів справи Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.10.2019 та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за січень-жовтень 2019.
Позивач проти зменшення штрафних санкцій заперечує огляду на те, що вказані відповідачем обставини не вважаються відповідно до чинного законодавства належними підставами для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання і не є винятковими для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки.
Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань. 
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Згідно з частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Так, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу неустойки.
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам: наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром заборгованості, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.
Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що зменшення судом суми пені можливо як винятковий випадок у разі доведення належними та допустимими доказами наявності обставин вважати даний випадок винятковим. 
Заявлений позивачем до стягнення розмір пені складає 31364,26 грн, що становить 6,2% від суми заборгованості за спірним договором.
Відповідачем не доведено, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій у розмірі 31364,26 грн є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства.
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження винятковості даного випадку, натомість судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, що тягне за собою відповідальність сторін договору у вигляді сплати пені. Спірний договір укладений сторонами добровільно, свідомо у квітні 2019 року, тобто у період, коли відповідач вже мав фінансові труднощі, про які зазначає у клопотанні про зменшення пені на 90%.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги баланс інтересів сторін, правильно зазначив, що позивач також здійснює господарську діяльність в умовах економічної кризи, однак ці обставини не завадили йому як виконавцю виконати роботи, передбачені договором №133/130/606 від 19.04.2019, та, внаслідок порушення грошового зобов`язання замовником (ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь") по спірному договору, позивач тривалий час не отримував очікуваних результатів від господарської діяльності.
У ході судового розгляду справи представник апелянт зазначила, що позивач, зменшуючи розмір позовних вимог, пропорційно не зменшив розмір заявленої до стягнення пені та 3% річних.
Проте такі доводи спростовуються матеріалами справи, а суд першої інстанції надав цим обставинам об`єктивну оцінку, зазначивши, що відповідач мав зауваження до наданих позивачем послуг у червні 2019, у зв`язку з чим за вказаний період позивачем здійснено відповідне зменшення заборгованості і на суму штрафних санкцій. Натомість повного розрахунку за надані послуги за договором №133/130/606 від 19.04.2019 відповідачем не здійснено.  
Заявник апеляційної скарги також вважає, що позивач безпідставно при поданні заяви про зменшення розміру позовних вимог надав уточнений розрахунок пені та 3% річних за інший період, ніж при поданні позовної заяви, при цьому не навів аргументації щодо збільшення періоду розрахунку з 22.11.2019 до 25.11.2019. 
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вказаний розрахунок здійснений пропорційно зменшеному розміру основного боргу на дату звернення з позовною заявою до господарського суду.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення на 90% пред`явлених до стягнення штрафних санкцій. 
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені на 90% аналогічного змісту та підстав, заявленого у суді апеляційної інстанції, відмовляє у його задоволенні з вищевказаних мотивів.
За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу. 
Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 16.07.2019 по 25.11.2019 нараховано 3% річних у сумі 2913,20 грн. 
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.
3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу). 
Вказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.
Перевіривши розрахунок 3% річних спірний період, колегія суддів вважає його правильним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. 
Щодо витрат на професійну правову допомогу, частково задоволених господарським судом у розмірі 8000,00 грн додатковим рішенням від 30.04.2020 у даній справі, відповідач зазначає, що на його адресу не надходило клопотання позивача про винесення додаткового рішення. Вважає, що сума витрат на правничу допомогу позивача є необґрунтованою, явно завищеною та такою, що не відповідає обсягам роботи, складності справи, новизні правових питань тощо. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що позивач не міг передбачити на час подання попереднього (орієнтованого) розрахунку вартості участі у одному судовому засіданні. Також відсутні докази сплати професійної правничої допомоги позивачем. Факт виготовлення адвокатом складних процесуальних документів у процесі розгляду справи, які потребують відповідних витрат часу, позивачем також не доведено.
Доводи заявника апеляційної скарги про неотримання заявленого позивачем клопотання спростовуються матеріалами справи, які, зокрема, містять опис вкладення у цінний лист як доказ направлення ПрАТ «МК «Азовсталь» клопотання про винесення додаткового рішення у даній справі (а.с.28, том 2). 
Судом першої інстанції досліджено умови договору про надання правової допомоги від 02.02.2019, укладеного між адвокатом Василенком Олексієм Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Сервіс" (а.с.58, том 1) та надано оцінку акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 14.04.2020 (а.с.15, том 2) до договору про надання правової допомоги від 02.02.2019 по судовій справі №905/2179/19 у рамках дії договору про надання правової допомоги від 02.02.2019, а також протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг) від 01.10.2019 (а.с.220, том 1), в яких зазначено, що адвокатом надано клієнту такі послуги:
- 02.11.2019 - зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору замовником, аналіз ситуації за договором на надання послуг №133/130/606 від 19.04.2019  - 1000,00 грн (1 година);
- 05.11.2019 - аналіз договору та первинних бухгалтерських документів за договором на надання послуг №133/130/606 від 19.04.2019  - 1000,00 грн (1 година);
- 25.11.2019 - підготовка та відправлення позовної заяви про стягнення заборгованості за договором на надання послуг №133/130/606 від 19.04.2019  - 4000,00 грн (4 години);
- січень 2020 - підготовка відповіді на відзив відповідача у справі №905/2179/19 - 3000,00 грн (3 години);
- січень 2020  - підготовка заяви про зменшення розміру позовних вимог у справі №905/2179/19 - 2000,00 грн (2 години);
- 20.01.2020 - участь у судовому засіданні у справі №905/2179/19 - 4500,00 грн (1 засідання у м.Харкові).  
Згідно з пунктом 3 акту №2 від 14.04.2020, підписаного представниками сторін без зауважень, вартість наданої правової допомоги з 02.11.2019 до 14.04.2020 до винесення рішення у справі №905/2179/19 становить 15500,00 грн. 
Відповідно до копії платіжного доручення №71 від 23.04.2020 платником ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» на реквізити отримувача -ФОП Василенка О.В. сплачено суму 15500,00 грн з призначенням платежу: «сплата за послуги з ВН№ від 14.04.2020» (а.с.20, том 1).  
Адвокат Василенко О.В. брав участь у судовому засіданні 21.01.2020, що відображено у відповідному протоколі судового засідання. 
На підтвердження того, що представництво ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Василенком О.В. заявник надав копію ордеру серії ДП №1631/000036 від 21.11.2019 на надання правової допомоги ТОВ "Кью.Еф.Ем.Сервіс" на підставі договору про правову допомогу від 02.02.2019 у господарському суді Донецької області адвокатом Василенком О.В. (а.с.59, том 1) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3038 від 03.03.2016 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.60, том 1).
Як убачається із матеріалів справи, адвокатом Василенком О.В. підготовлено та надано до господарського суду Донецької області такі документи: позовну заяву, клопотання про виправлення недоліків позовної заяви, заяву про зменшення розміру позовних вимог від 30.01.2020, заяву про проведення підготовчого засідання без участі представника від 19.02.2020, клопотання про розгляд справи без участі позивача від 08.04.2020. 
На підставі вищезазначених доказів господарським судом встановлено, що заявником доведено факт виконання адвокатом Василенко О.В. послуг з надання правничої допомоги, передбачених договором про надання правової допомоги від 02.02.2019.
Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції, взявши до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.08.2019 у справі №915/237/18, виходив з того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Керуючись нормами ст.123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положення пункту 4 частини 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 15500,00 грн не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді. Зокрема, суд визнав неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг гонорар у розмірі 4500,00 грн за одне судове засідання (з шести призначених судових засідань, адвокат був присутнім лише в одному) у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Матеріали справи не містять будь-яких документів, які вказували на значний обсяг витраченого адвокатом часу зі здійснення означених дій чи обґрунтовували таку їх вартість. 
Узявши до уваги заперечення № 01.02.04-9/23 від 06.02.2020 відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, який відповідач вважає недоведеним та таким, що не відповідає критерію розумності їхнього розміру, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте рішення та додаткове рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для їх скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та додаткового рішення.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
          ПОСТАНОВИЛА:          
          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення.
          Рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2020 у справі №905/2179/19 та додаткове рішення від 30.04.2020 у справі №905/2179/19 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.07.2020. 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова