ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/3322/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (суддя Сагун А.В.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної міграційної служби України; Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області
про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить:  визнати протиправним та скасувати пункт наказу Державної міграційної служби України від 31.05.2019 № 165 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», яким стосовно громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недійсним посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 та серії НОМЕР_1 від 14.06.2007; зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області поновити громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 15 наказу Державної міграційної служби України від 31.05.2019 № 165 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», яким стосовно громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недійсним посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 та серії НОМЕР_1 від 14.06.2007. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, порушено норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в мажах наданих законом повноважень в результаті виявлених порушень щодо оформлення посвідки на постійне місце проживання особи в Україні. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 прибув до України відповідно до Угоди, укладеної між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981. Згодом позивач залишився на постійне проживання в Україні.
Броварським РВ ГУМВС України в Київській області позивачеві були видані тимчасові посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 та серії НОМЕР_1 від 14.06.2007.
В подальшому посвідка серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 була вилучена у позивача при обміні на посвідку серії НОМЕР_1 від 14.06.2007 та знищена.
Начальником Управління ЦМУ ДМС у м. Київ та Київській області затверджено висновок від 20.05.2019 про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , згідно з яким визнано доцільним направити матеріали справи про видачу посвідок серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 та серії НОМЕР_1 від 14.06.2007 до Державної міграційної служби України для підготовки проекту наказу Голови ДМС про скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання та визнання її недійсною.
Висновок обґрунтований тим, що заяву позивача про отримання посвідки прийнято після шестимісячного терміну, передбаченого приписами абз. 4 п. 4 розділу  V  Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», тоді як дію вказаної норми  не було продовжено.
Державною міграційною службою України прийнято наказ від 31.05.2019 № 165, пунктом 15 якого вирішено вилучити та знищити посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.07.2004 та серії НОМЕР_1 від 14.06.2007, а також    здійснити заходи, передбачені законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Вказаний пункт наказу є предметом оскарження в даній адміністративній справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 26 Конституції України   іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Статтею 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.
Пунктом 4 Розділу V «Прикінцеві положення» наведеного Закону в редакції, чинній на час видачі позивачеві посвідки на проживання, встановлено, що  вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та    роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим  Законом  із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється дія статей 12-15 цього Закону.
Статтею 12 Закону у відповідній редакції передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1)     з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання (ст. 13 Закону).
Згідно з п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, дозвіл на    імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Відповідно до п. 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей  12  і  13 Закону України «Про імміграцію».
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що підставою для вилучення в іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є вмотивоване рішення компетентного органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.
Разом тим, відповідно до обставин даної справи, громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію не надавався, оскільки він прибув в Україну  у 1987 році, тоді як  Закон України «Про імміграцію» був прийнятий у 2001 році і передбачив набуття дозволу на імміграцію іноземця без окремої дії чи рішення суб`єкта владних повноважень. 
При видачі позивачеві посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2007, уповноважений суб`єкт владних повноважень відповідно до Закону України «Про імміграцію» проводив перевірку законності залишення позивача в Україні на постійне проживання, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що перелік підстав для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, визначений  статтею 12 Закону України «Про імміграцію», є вичерпним і не містить такої підстави, як пропуск шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні. 
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваного пункту рішення.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Доводи представника відповідача щодо невірного мотивування суду першої інстанції в частині прав дитини позивача на громадянство України є слушними та обґрунтованими, проте такий недолік мотивувальної частині рішення не впливає на правильність ухваленого рішення по суті заявлених позовних вимог.
          
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в адміністративній справі № 340/3322/19 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 21 липня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
          Повна постанова складена 21 липня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров