Справа № 456/2123/18                                Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/2562/19                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:31

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
        23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.
секретаря: Бадівської О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Васьків Любов Мирославівна, Служба у справах дітей виконкому Стрийської міської ради про визнання договорів дарування недійсними, 
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 12.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 201; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, призначеної для обслуговування житлового будинку та прилеглих до нього господарських споруд, укладений 12.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 119; повернути їй у власність житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 га, кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, по АДРЕСА_1 , витребувавши їх з володіння ОСОБА_4 ; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 га, кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач ОСОБА_2 - її син, а відповідачка ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її невістка. 12.02.2016 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. Крім цього, 12.02.2016 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, призначеної для обслуговування житлового будинку та прилеглих до нього господарських споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. На момент підписання спірних договорів вона помилилася з правовою природою договору дарування, до кінця не розуміла, що договір дарування не породжує в обдарованого жодних обов`язків відносно дарувальника. Укладаючи договори дарування, вона чітко розуміла, що обдарований буде її доглядати, утримувати та здійснить її поховання. До підписання договорів її син доглядав за нею, утримував. Однак з 2017 року ОСОБА_2 став приділяти їй менше уваги, перестав піклуватись про неї, купувати їй необхідні ліки, речі, продукти харчування, допомагати по господарству, після чого вона зрозуміла, що в момент підписання договорів дарування помилилася з правовою природою договору дарування та вважала, що уклала договір довічного утримання. На даний час вона проживає у спірному будинку та користується земельною ділянкою, сплачує кошти за комунальні послуги. Це єдине її житло. Вона неодноразово зверталася до сина з проханням розірвати вищевказані договори дарування, однак ОСОБА_2 не відреагував. На початку 2018 року відповідач ОСОБА_2 зізнався, що він 22.04.2017 отримані в дар будинок та земельну ділянку передарував своїй малолітній дочці ОСОБА_4 , про що було укладено договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. Визнаючи недійсними договори дарування, укладені 12.02.2016, відповідно до яких ОСОБА_2 став власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ці договори втрачають законну силу, що тягне за собою також недійсність договорів дарування від 22.04.2017. Відтак вважає, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка повинні бути витребувані від ОСОБА_4 та повернуті їй у власність.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що на момент підписання спірних договорів вона помилилася з правовою природою договору дарування та вважала, що уклала договір довічного утримання. Вказує, що суд не врахував, що у позивачки наявне захворювання - двостороння хронічна нейросенсорна приглуховатість, що вплинуло на сприйняття природи правочину, який був вчинений, оскільки наявність захворювання не дає можливості правильно сприймати на слух інформацію, яку їй доносять. Також зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 та її дочка забезпечені житлом, за кожною з них зареєстроване нерухоме майно, окрім спірного житлового будинку і в разі задоволення позовних вимог та скасування договорів дарування, права малолітньої дитини жодним чином не будуть порушені. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшли письмові клопотання про розгляд справи без їхньої участі, інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, були повідомлені про час та місце слухання справи за останнім відомим місцем проживання, тому суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20.10.1966 (а.с. 11).
Згідно з договором дарування від 12.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., ОСОБА_1 безоплатно передала у власність (подарувала) ОСОБА_2 житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину. Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали. Цей договір підписувався сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті (а.с. 12).
Згідно з договором дарування від 12.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., ОСОБА_1 безоплатно передала у власність (подарувала) ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 1000 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину. Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали (а.с. 13).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП «Мрія» № 502 від 22.03.2018 (а.с. 15).
Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 70 від 23.03.2017 надано дозвіл ОСОБА_2 на обдарування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а також надано дозвіл ОСОБА_2 , ОСОБА_3 представляти інтереси малолітньої дочки ОСОБА_4 при обдаруванні її житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 109).
Згідно з договором дарування від 22.04.2017, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., ОСОБА_2 безоплатно передав у власність (подарував) малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої як її законний представник діє мати ОСОБА_3 , земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4611200000:02:011:0009, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали (а.с. 16-17).
Згідно з договором дарування від 22.04.2017, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., ОСОБА_2 безоплатно передав у власність (подарував) малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої як її законний представник діє мати ОСОБА_3 , житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину (а.с. 18).
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).
Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19 постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Отже, за вимогою вказаної вище норми статті 229 ЦК України, при вирішенні даного спору в частині визнання недійсним договору дарування, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка позивача щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін цього договору.
Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2 ст.717 ЦК).
Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Як на підставу позову про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_1 посилалася на те, що вона помилилася щодо правової природи спірного договору, що договір дарування не відповідає її внутрішній волі та був укладений під впливом тяжкої для неї обставини.
Наявні у матеріалах справи документи спростовують посилання позивача на помилку щодо правового характеру і наслідків для сторін спірного договору.
Як убачається з відповіді на адвокатський запит № 845 від 31.10.2018, ОСОБА_1 у період з листопада 2015 року по 01 березня 2016 року на лікуванні у Стрийській центральній міській лікарні не знаходилася (а.с. 110).
Згідно з відповіддю на запит № 1049 від 30.10.2018 ОСОБА_1 у період з листопада 2015 року по 15.02.2016 на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» не перебувала (а.с. 111).
З письмових пояснень нотаріуса, яка посвідчувала оспорювані договори дарування, відомо, що перед посвідченням договорів дарування нотаріусом наголошувалось, що дарування належить до безоплатних договорів, за умови якого обдарований не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру, на що сторони погоджувалися, не виявили ніяких заперечень. Перед підписанням договору на ім`я ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області було подано заяву ОСОБА_1 про те, що вона має намір подарувати ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, та стверджувала що даний договір є безоплатний, не пов`язаний з її доглядом та лікуванням(а.с. 37).
На виконання статті 44 Закону України «Про нотаріат» до моменту підписання вказаних договорів дарування нотаріусом було визначено обсяг дієздатності осіб, встановлено волевиявлення, дійсні наміри сторін на укладення саме договору дарування, роз`яснено умови правочину та його правові наслідки. Крім цього сторонам було роз`яснено про умови договору довічного утримання, спадкового договору і заповіту.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними мотиви позову про те, що позивач помилялася щодо природи правочину.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення прийшов до правильних висновків що укладаючи оспорювані договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а твердження позивачки про те, що вона помилялася щодо правової природи правочину, оскільки мала намір укласти договір довічного утримання, не доведені безспірними, належними та допустимими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.06.2020

Головуючий                 

Судді