КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 369/11218/19                                  Головуючий у 1 інстанції: Медведський М.Д. 
Провадження № 22-ц/824/7128/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 червня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про зняття арешту з майна,-
 
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), про зняття арешту з майна. Зазначав, що у період з 19.12.2014 року по 17.03.2015 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 45886477 з примусового виконання виконавчого напису № 6241 від 08.08.2014 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер: 3222485501:01:010:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В рамках вказаного виконавчого провадження 19.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 17.03.2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу  у зв`язку із відсутністю у боржника майна, яке він повинен передати. Накладений на майно арешт не  був знятий державним виконавцем,  підстави такого рішення не роз`яснено. ОСОБА_2 вважає, що у зв`язку із виконанням виконавчого документу про звернення стягнення на конкретне майно накладення арешту на все його нерухоме майно є безпідставним. ОСОБА_2 просить зняти арешт на належне йому нерухоме майно і заборону на його відчуження, накладений постановою відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області від 19.12.2014 у виконавчому провадженні №45886477, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 8383178.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення  позову. Вважає, що суд не врахував, що виконавче провадження стосується звернення стягнення на певне майно -земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер: 3222485501:01:010:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .  Накладення арешту на все майно позивача не забезпечує реальне виконання виконавчого документа та не відповідає вимогам Закону. Суд не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13 березня 2018 року в справі №910/18299/16, в якій він вказав, що накладення арешту на майно боржника та звернення стягнення на майно є різними виконавчими діями, які дії мають різні правові наслідки.
   В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2  підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання  представники Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ПАТ «КБ «Надра» не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2 га за кадастровим номером 3222485501:01:010:0168  за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку ПАТ КБ «Надра».
08.08.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. був виданий виконавчий напис № 6241 про звернення стягнення на вказану земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості в сумі 4 483 901,18 грн., за яким позивач ОСОБА_2 є боржником, а ПАТ КБ «Надра» - стягувачем. 
Вказаний виконавчий напис був переданий на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області.
19.12.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 45886477, якою позивачу як боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання виконавчого напису.
19.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника.
14.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 45886477, якою доручено ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області здійснити перевірку інформації щодо наявності відповідного майна боржника, здійснити його опис та арешт, про що скласти відповідний акт.
16.03.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2  виконавчого збору у розмірі 448 390,11 грн. через невиконання ним в добровільному порядку у семиденний строк виконавчого напису нотаріуса.
17.03.2015 р. державним виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виділення постанови про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в окреме виконавче провадження.
26.03.2015 р. державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 47035314 з виконання постанови від 16.03.2015 р. № 45886477 про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 448 390,11 грн.
23.04.2015 р. державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно позивача як боржника у ВП № 47035314.
31.07.2015 р. ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повторно звернувся до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса № 6241.
30.06.2016 р. головним державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, якою на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на той час, повернуто постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.03.2015 р. № 45886477.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2018 р. вбачається, що в Реєстрі  наявний запис про обтяження всього майна позивача - арешт на підставі постанови відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Київській області від 19.12.2014 р. у ВП № 45886477.
На запит представника ОСОБА_2  УДВС ГТУЮ в Київській області повідомило про наявність відповідного виконавчого провадження, підстави його відкриття та рішення, прийняті державним виконавцем у ході його здійснення.
ОСОБА_2 подав до Окружного адміністративного суду м.Києва адміністративний позов, яким оскаржив бездіяльність та просив зокрема скасувати постанову державного виконавця  УДВС ГТУЮ Київської області Венгель Ю.Ю.  від 19.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 45886477; зняти арешт з усього нерухомого майна та заборони його відчуження, який був накладений постановою відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області від 19.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45886477, запис про обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8383178.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до УДВС ГТУЮ у Київській області   про зняття арешту з майна.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Частиною 5 вказаної статті визначено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження.
ОСОБА_2 вже оскаржував до адміністративного суду постанову державною виконавця УДВС ГТУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю.  від 19.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 45886477,а також  просив зняти арешт з усього нерухомого майна та заборони його відчуження, який в накладений на підставі вказаної постанови державного виконавця.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2 відмовлено. При цьому адміністративний суд виходив з того, що вказана постанова була винесена державним виконавцем УДВС ГТУЮ у Київській області у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про арешт майна зазначено, що арешт накладається на все майно позивача, але в межах суми звернення стягнення 4 483 901,18 грн., тобто кредитної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса від 08.08.2014 р. № 6241.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на незаконність постанови державного виконавця про накладення арешту на все його майно від 19.12.2014 р., оскільки такі посилання вже були предметом судового розгляду.
Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 30  червня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.