Справа № 132/1162/20 
Провадження № 33/801/543/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач: Якименко М. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2020 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи. ОСОБА_1 пояснив, що так дійсно випив пляшку пива, однак не керував мопедом. Не має водійського посвідчення. В той день був в якості пасажира. Мопедом керував його син. Від`їхавши від дому, мопед зламався та знаходився на узбіччі дороги. Скаржник зазначив, що коли чекав сина, який залишив його біля мопеда, до нього під`їхали працівники поліції, почали безпідставно звинувачувати його в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Крім того скаржник вказує, що погодився підписати протокол, оскільки сам не міг прочитати його через поганий зір, при цьому поліцейські пояснили, що даний протокол був складений відносно ОСОБА_1 за те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці. 
В суді апеляційної інстанції був допитаний син правопорушника - свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що даний мопед належить йому, і так як він був несправний, тому весь день ремонтував його. Однак ввечері батько попросив підвести його в магазин, і під час поїздки мопед зламався, тому ОСОБА_2 пішов додому за запчастинами (свічі запалення) і залишив скаржника чекати біля мопеду на узбіччі дороги. ОСОБА_2 зазначив, що був відсутній 30 хв., а коли під`їхав, то побачив, що працівники поліції вже склали протокол на скаржника. Вказав, що намагався пояснити працівникам поліції, що скаржник не керував мопедом, а тільки стояв біля нього, однак працівники поліції не хотіли слухати його.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ввечері їхав з дружиною в с. Сальник і побачив, що на узбіччі дороги біля мопеда знаходяться два чоловіки, яких він знає, оскільки працюють вони разом у військовій частині. Вказує, що через 30 хв., повертаючись та знову проїжджаючи біля даного місця, де стояли родина Піскунів, його зупинили працівники поліції і попросили засвідчити в протоколі факт сп`яніння ОСОБА_1 . Однак відмовився, оскільки не бачив, що скаржник керував мопедом, а також через те, що поспішав. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення свідків та особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суддя вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Згідно п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. 
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від провадження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 215040 від 07.04.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 , 07.04.2020 року 20 год. 10 хв. в с. Сальник по вул. Миру, керував мопедом марки «Honda» д.н.з.  НОМЕР_1  в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9 А Правил дорожнього руху (а.с.2).
Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою приладу Драгер «Alcotest 6810», поясненнями свідків, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням водія транспортного засобу з метою виявлення такого стану або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Однак з таким висновком суду не можна погодитись.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. 
Крім того, оскільки дії  ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП і полягають у тому, що він 07.04.2020 року керував мопедом марки «Honda» д.н.з.  НОМЕР_1  в стані алкогольного сп`яніння, то відповідно до норми ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинене інкриміноване адміністративне правопорушення, тобто, чи керував ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом на момент його виявлення працівниками поліції.
Згідно правової позиції, викладеної в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортними засобами слід розуміти як виконання водія під час руху такого засобу. Порушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
На зазначене суду першої інстанції уваги не звернув.
Судом в порушення вимог ст.280 КУпАП не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Більш того, під час апеляційного розгляду пояснення скаржника про те, що поліцейські не зупиняли його під час керування мопедом, оскільки він був припаркований біля узбіччя, не тільки не були спростовані, а навпаки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.
Оскільки аналогічні пояснення дав і  ОСОБА_2 , який є власником даного мопеду та керував ним, також свідок ОСОБА_3 , який проїжджав під час складання протоколу працівниками поліції, яких було допитано та підтвердили той факт, що ОСОБА_1 не керував, а знаходився біля транспортного засобу.
З огляду на вищенаведені обставини, працівники патрульної поліції не мали законних підстав вимагати від ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки в даному конкретному випадку він не був водієм, а відповідно до вимог, передбачених п. 2.9 Правил дорожнього руху України, такому огляду підлягають лише водії.
Факт знаходження ОСОБА_1 біля мопеда, який не рухався, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що він керував або почав керувати цим мопедом, не давав поліцейським підстав, у разі виявлення у нього ознак будь-якого сп`яніння, не тільки для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння, а й для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в цьому випадку він не може бути визнаний суб`єктом відповідальності за керування в стані сп`яніння.
Разом з тим, судом не дано оцінки тому, що ОСОБА_1 не міг керувати мопедом, так як він знаходився на узбіччі дороги, тому що був несправний.
Вказане викликає сумніви у правдивості інформації, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення.
Отже належних доказів на підтвердження керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.
         На допущені порушення працівником поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення суд першої інстанції уваги не звернув, та розглянувши справу про адміністративне правопорушення належним чином не перевірив обставини справи, які мають суттєве значення для її повного та об`єктивного розгляду.
Розглянувши справу, суддя першої інстанції обмежився наявністю протоколу, який на його думку відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції, а також викладеним у ньому обставинам, що підтверджені зазначеним поясненнями свідків.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
На вказане суд першої інстанції увагу не звернув і не дав цьому належної правової оцінки.
Таким чином протокол про адміністративне правопорушення не містить всіх даних об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Суддя вважає, що наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, є недопустимими доказами. Оскільки відповідальність за керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може нести лише водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, а не особа, яка лише знаходилася в транспортному засобі або була біля нього.
Ч.1  до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних   презумпцій. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність складу адміністративного правопорушення є обґрунтованими та спростовують висновки суду.
Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
           В силу п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 247, 294  КУпАП, суддя -   
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя                                                           М. М. Якименко