Постанова
Іменем України
 
16 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/15564/15-ц
провадження № 61-20193св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у складі судді Луценка О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Приходька К. П., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк» або Банк), третя особа - ОСОБА_2 , про розірвання договору.
Позов обґрунтовано тим, що 04 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір на споживчі потреби № 012-2008-1890 про надання 145 000,00 швейцарських франків на умовах строковості та платності.
Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору зобов`язання з надання кредиту виникає у кредитора з моменту укладення договору іпотеки в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором; страхування предмету іпотеки; укладення договору поруки ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором; відкриття позивачем рахунку №  НОМЕР_1 (НОМЕР_2) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій з надання та погашення кредиту.
Позивач виконав усі перелічені умови, в той час як відповідач в односторонньому порядку порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, зокрема щодо надання кредитних коштів в швейцарських франках.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд розірвати кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» 04 червня 2008 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року                в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, видача кредиту у валюті, передбаченій умовами договору, підтверджується належними та допустимими доказами. Крім того, умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили валюту кредитного договору, після чого позивач протягом тривалого часу, а саме: з 01 липня 2008 року по 11 серпня 2014 року сплачував передбачені кредитним договором платежі у швейцарських франках.
Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що зазначення гривневого еквіваленту іноземної валюти в касових документах не є підтвердженням видачі/зарахування коштів в гривні. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не виконав умови договору, не надавши позивачу кредитні кошти,              є безпідставними та не відповідають дійсності. Так само посилання в апеляційній скарзі на листи Національного банку України (далі - НБУ), згідно з якими не було зареєстровано інформації щодо купівлі або продажу ПАТ «Універсал Банк» безготівкових швейцарських франків за гривню на міжбанківському валютному ринку України, є безпідставними, так як відповідно до нормативних документів НБУ банк може провести валютно-обмінні операції, задовольняючи потреби своїх клієнтів, як щодо продажу валюти, так і щодо її купівлі, до початку Торговельної сесії, не подаючи в подальшому заявку на участь у Торгівельній сесії. При такому проведенні операцій в системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України дані угоди не відображаються.
Крім того, суд першої інстанції, на думку колегії апеляційного суду, правильно врахував, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу, а саме: з 01 липня 2008 року по 11 серпня 2014 року сплачував передбачені кредитним договором платежі саме у швейцарських франках, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на обставини справи, зазначає, що належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором могло б вважатись виключно таке виконання, за якого сума в розмірі                          145 000,00 швейцарських франків була б зарахована на рахунок позивача № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) в якості надання кредиту. Водночас на банківський рахунок ОСОБА_1 зараховано гривневий еквівалент, що не передбачено умовами кредитного договору. Відповідач в односторонньому порядку порушив умов кредитного договору, належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, умовами якого чітко визначено надання кредитних коштів у швейцарських франках, що так і не було виконано відповідачем. Факт невиконання відповідачем умов кредитного договору підтверджується також тим, що на момент виникнення зобов`язань з надання кредитних коштів у відповідача були відсутні швейцарські франки, що підтверджується відповідними листами НБУ.
 
Також ОСОБА_4 (в особі свого представника) звертає увагу, що до підписання кредитного договору 04 червня 2008 року не надавав жодних доручень і будь-яких інших документів, якими б уповноважував відповідача здійснити купівлю безготівкових швейцарських франків на міжбанківському валютному ринку, а банківська установа у свою чергу відповідно до статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» має право купувати іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку за наявності відповідного доручення клієнта.
 
Окрім цього, позивач вказує на те, що надані Банком меморіальний ордер                              від 01 червня 2008 року та виписка по рахунку не є належними та допустимими доказами, а доводи заявника про це судами безпідставно відхилені.
 
У грудні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Банка на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якому відповідач, посилаючись на її безпідставність, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення суддів, які є законними та обґрунтованими, - залишити без змін.
 
На дату розгляду справи до Верховного Суду не надходило інших відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження № 61-20193ск19 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи з Оболонського районного суду м. Києва, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2019 року матеріали справи № 756/15564/15-ц надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3Цивільного процесуального кодексу України                (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судамивстановлено, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») укладено договір № 000114692 банківського обслуговування фізичної особи. Відповідно до заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку клієнту відкрито балансовий рахунок №  НОМЕР_1 та особовий рахунок № НОМЕР_2.
 
Згідно пунктом 1.1 зазначеного договору банківського обслуговування відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифів Банку: Банк відкриває клієнту банківські рахунки, випускає платіжні картки та здійснює банківське обслуговування клієнта, нараховує відсотки; клієнт користується послугами Банку та сплачує їх вартість.
 
Відповідно до пункту 1.2 договору банківського обслуговування клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами, що обліковуються на його рахунках, на умовах, встановлених діючим законодавством та Умовами обслуговування рахунків фізичної особи Банку.
 
За даними заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку від 03 червня              2008 року на ім`я ОСОБА_1 ВАТ «Універсал Банк» відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1, особовий рахунок № НОМЕР_2.
 
Між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 04 червня 2008 року укладено кредитний договір № 012-2008-1890, відповідно до якого відповідач зобов`язався надати позивачу на умовах цього договору грошові кошти у розмірі 145 000,00 швейцарських франків, а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.
 
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 680 962,05 грн за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті.
 
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання всіх та кожної з наведених умов в підпунктах 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 кредитного договору (зокрема укладення в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором відповідних договорів; виконання всіх умов щодо страхування та відкриття позичальником поточного рахунку).
 
Згідно з пунктами 2.3, 2.1.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у Банку, відкритий для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.
 
Відповідно до підпункту 2.1.3 кредитного договору однією з умов видачі кредиту позичальникові є відкриття позичальником поточного рахунку №  НОМЕР_1  (№  НОМЕР_2 ) у кредитора, код банку (МФО) 322001 для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.
 
У касових документах, які надані Банком на підтвердження факту видачі кредиту ОСОБА_1 , зокрема у виписці від 04 червня 2008 року та меморіальному ордері   від 04 червня 2008 року, реквізит «Призначення платежу» заповнений наступним чином: «Надання кредиту зг. дог. НОМЕР_1, від 03/06/2008/ на суму кредиту».
 
04 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 04 червня 2008 року                           № 012-2008-1890.
 
Між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 04 червня 2008 року № 012-2008-1890-Р, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання позивачем ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 04 червня 2008 року № 012-2008-1890.
 
Згідно із заявою ОСОБА_1 на продаж іноземної валюти від 05 червня 2008 року № 1 здійснено конвертацію/продаж іноземної валюти, і відповідно до заяви на видачу готівки від 05 червня 2008 року він отримав кошти у розмірі 649 200,00 грн.
 
ОСОБА_1 з 01 липня 2008 року по 11 серпня 2014 року сплачував передбачені кредитним договором платежі у швейцарських франках, що підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості.
 
НБУ своїми листами повідомив ОСОБА_1 на його звернення від 10 лютого та              11 березня 2015 року про те, що 04 червня 2008 року операції з купівлі/продажу швейцарських франків за гривні на міжбанківському валютному ринку України не здійснювались та 05 червня 2008 року підтверджені угоди з купівлі/продажу швейцарських франків за гривні на міжбанківському валютному ринку України відсутні.
 
Також НБУ повідомив ОСОБА_1 , що за даними Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку Національного банку України 26, 27, 28, 29, 30,                 31 травня 2008 року, 01, 02, 03 червня 2008 року - не було зареєстровано інформації щодо купівлі та продажу безготівкових швейцарських франків за гривню на міжбанківському валютному ринку України.
Нормативно-правове обґрунтування
 
Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору, зокрема зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до Правил заповнення реквізитів касових документів, що містяться у додатку 14 до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, реквізит «еквівалент у гривнях»: зазначається під час здійснення операцій з іноземною валютою сума в гривнях, що розраховується у встановленому порядку, у реквізиті «призначення платежу» у разі видачі готівки з каси зазначається, на які цілі вона видається, під час приймання готівки зазначається вид платежу або джерела її надходження, а в разі внесення суб`єктами підприємницької діяльності-фізичними особами на поточні рахунки власної готівки за рахунок заощаджень зазначається «унесення власних заощаджень готівкою, за операціями за вкладними (депозитними) рахунками зазначається внесення готівки на вкладний (депозитний) рахунок або видача готівки з нього, за операціями, не пов`язаними з платежами та вкладними (депозитними) рахунками, зазначається «переказ готівки».
 
У реквізиті «загальна сума» під час здійснення операцій з іноземною валютою сума словами зазначається в іноземній валюті та її еквівалент у гривнях в аналогічному порядку.
 
Отже, правилами заповнення реквізитів касових документів, діючими на 04 червня 2008 року, була встановлена вимога при здійсненні операції з іноземною валютою обов`язкового зазначення її гривневого еквіваленту.
 
У статті 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів» визначено, що меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів НБУ.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ураховуючи, що умови кредитного договору погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором, видача відповідачем кредиту у передбаченій умовами кредитного договору валюті підтверджується належними та допустимими доказами, сторони своїм вільним волевиявленням визначили валюту кредитного договору у швейцарських франках, після чого позивач протягом тривалого часу (з 01 липня 2008 року по 11 серпня           2014 року) сплачував передбачені кредитним договором платежі саме у цій валюті.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, а доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на наступне.
 
Доводи невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо надання кредиту в швейцарських франках та зарахування на банківський рахунок ОСОБА_1 гривневого еквіваленту не знайшли свого підтвердження, оскільки у заяві-підтвердження про відкриття поточного рахунку від 03 червня 2008 року зазначено вид валюти, у якій власник рахунку (позивач) просив Банк відкрити йому поточний рахунок - CHF, що згідно з загальновизнаним світовим позначенням та відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських валют, затвердженим постановою Правління НБУ від 12 листопада             2003 року № 496 (постанова втратила чинність на підставі постанови НБУ                           від 19 липня 2018 року № 80), позначає таку іноземну валюту як швейцарський франк; надані відповідачем виписка та меморіальний ордер, наявні в матеріалах справи, містять відомості про зарахування на відкритий згідно з укладеним між сторонами договором банківського обслуговування фізичної особи на ім`я                   ОСОБА_1 рахунок №  НОМЕР_1 суми коштів у розмірі                          145 000,00 швейцарських франків із визначенням згідно з установленими НБУ вимогами цієї суми у гривневому еквіваленті, що також відповідає пункту 1.1 кредитного договору від 04 червня 2008 року № 012-2008-1890, де зазначена сума кредиту - 145 000,00 швейцарських франків та її гривневий еквівалент -                             680 962,05 грн.
 
Зазначення гривневого еквіваленту при проведенні операції з перерахування Банком коштів на користь ОСОБА_1 свідчить про те, що вона була проведена у іншій валюті, ніж гривня.
 
Посилання заявника на неправильне визначення номеру договору у призначенні платежу зводиться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Тим більше, зазначений в якості договору №  НОМЕР_1 , що є номером рахунку на ім`я ОСОБА_1 у Банку, дає можливість ідентифікувати здійснену між сторонами операцію та не відміняє виконання Банком свого зобов`язання з надання кредиту.
 
Позивач не надав доказів повернення відповідачу отриманої 04 червня 2008 року суми, як помилково отриманої чи такої, що не відповідає умовам кредитного договору, здійснюючи при цьому погашення кредиту у швейцарських франках, як установлено судами, протягом тривалого часу (з 01 липня 2008 року по 11 серпня 2014 року).
 
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що зазначення гривневого еквіваленту іноземної валюти в касових документах не є підтвердженням видачі/зарахування коштів в гривні та, розібравшись у правовідносинах сторін, правильно розмежували здійснені Банком операції з надання позичальнику кредиту згідно з умовами кредитного договору та видачі готівки з поточного рахунку клієнта згідно з умовами договору з банківського обслуговування фізичної особи, зазначивши, що видача готівки у цьому випадку не є складовою операції з видачі кредиту, а видача кредиту вважається завершеною у момент надходження коштів          у розмірі 145 000,00 швейцарських франків на поточний рахунок позичальника від Банка.
 
Окрім цього, у розділі «Сума продажу» заяви на продаж іноземної валюти                             від 05 червня 2008 року, що міститься в матеріалах справи, зазначено                       145 000,00 швейцарських франків, а у розділі «Додаткова інформація» цієї заяви вказано про продаж кредитних коштів, що додатково свідчить про те, що станом на 04 червня 2008 року відповідачем виконано його зобов`язання з надання                        ОСОБА_1 кредиту у розмірі 145 000,00 швейцарських франків, якими позивач як клієнт Банка надалі самостійно розпорядився.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на листи НБУ у відповідь на його звернення (про те, що 04 червня 2008 року операції з купівлі/продажу швейцарських франків за гривні на міжбанківському валютному ринку України не здійснювались та 05 червня 2008 року підтверджені угоди з купівлі/продажу швейцарських франків за гривні на міжбанківському валютному ринку України відсутні; а також про те, що за даними Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку Національного банку України 26, 27, 28, 29, 30, 31 травня 2008 року, 01, 02, 03 червня 2008 року - не було зареєстровано інформації щодо купівлі та продажу безготівкових швейцарських франків за гривню на міжбанківському валютному ринку України)відхиляються, оскільки не можуть слугувати підставою для розірвання укладеного між сторонами кредитного договору.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що надані Банком меморіальний ордер                              від 01 червня 2008 року та виписка по рахунку не є належними та допустимими доказами, зводяться до переоцінки доказів, тому, з огляду на те, щосуд касаційної інстанції є судом права, а не факту, не приймаються.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, та не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень.
 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті        6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, пункт 23). Оскаржувані рішення зазначеним вимогам відповідають.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги).
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної
 
інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	   	
 	О. В. Ступак	
 	   	
 	Г. І. Усик