КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи 367/4233/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5761/2020
                                                              
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                       У К Р А Ї Н И
 
            07 липня 2020 року   Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
            судді - доповідача                                                    Білич І.М.
                              суддів                                                      Іванченка М.М., Коцюрби О.П.
                                при секретарі                                         Кемському В.В.
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді  Ірпінського міського суду Київської області Оладько С.І.,
у цивільній справі № 367/4233/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів 
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
 
в с т а н о в и л а:
 
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2017 року і до закінчення навчання ОСОБА_3 у торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету, а потім стягувати з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Ірпіньского міського суду Київської області від 25.09.2015 року вже було вирішено спір між сторонами щодо стягнення аліментів. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
На підставі указаного судового рішення аліменти на утримання старшої доньки сторін - ОСОБА_3 на момент подання даного позову вже не стягуються, у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Однак, судовим рішенням не враховано ту обставину, що ОСОБА_3 на даний момент навчається у  торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету, з огляду на що потребує матеріальної допомоги, яку відповідач зобов`язаний надавати в силу положень ст. 199 СК України.
Зазначаючи також, що чинним на момент звернення до суду з даним позовом законодавством збільшено мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
 
У ході розгляду справи ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 згідно рішення Ірпіньского міського суду Київської області від 25.09.2015 року на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог послався на зміну сімейного та майнового стану, пов`язану з укладенням 20.09.2016 року шлюбу з ОСОБА_5 та народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини - ОСОБА_6 , яка також потребує утримання з боку батька ( ОСОБА_1 ). Зазначав також, що офіційно не працевлаштований, а єдиним джерелом його доходу є соціальні виплати, в той час як ОСОБА_2 є матеріально забезпеченою особою, у власності якої перебуває три квартири у м. Буча та земельна ділянка.
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 07.06.2018 року і до закінчення навчання, а саме: до 28.02.2022 року.
У задоволенні зустрічного позову   ОСОБА_1  відмовлено.
 
Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_2 задовольнити частково, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, зменшивши розмір аліментів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2015 року на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. 
У стягненні аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, просив відмовити. 
Посилаючись на те, що суд не мав права стягувати з нього аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, оскільки відповідних позовних вимог ОСОБА_2 не заявлялося, позов було подано про зміну розміру аліментів, стягнутих згідно рішення Ірпіньского міського суду Київської області від 25.09.2015 року. Зазначав також, що суд не мав правових підстав для стягнення аліментів за минулий час. Скаржник також вказував, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам справи та поданим відповідачем доказам щодо зміни майнового і сімейного стану останнього.
 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, клопотань про відкладення судового засідання не подавали, скаржник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга  не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 20 лютого 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ірпінського міського суду від 06.11.2015 року.
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2015 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а потім стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_6 стягнення аліментів на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 припинено у зв`язку з досягненням нею повноліття.
 
На даний час відбувається стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі, визначеному рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2015 року.
Судом також встановлено, що згідно договору №31 від 06.08.2016 року ОСОБА_3 розпочала навчання у Торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету, термін навчання - по 30.06.2019р.
У подальшому, згідно договору № 870 від 03.08.2019 року ОСОБА_3 продовжила навчання у Торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету,строк навчання до 28.02.2022 року.
20.09.2016 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
 Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з потреби дитини у матеріальній допомозі та можливості відповідача таку допомогу надавати.
При цьому, суд керувався положеннями ст. 5 ЦПК України щодо можливості сприяння учасникам справи в частині визначення способу захисту порушеного права.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, зі змісту прохальної частини позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_2   заявлено окрему позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.
Разом з тим, в тексті позовної заяви ОСОБА_2 як на підставу для задоволення позовних вимог посилається саме на ст. 199 СК України, якою врегульовано питання утримання батьками повнолітніх дітей, що продовжують навчання.
Виклад позовних вимог у прохальній частині позовної заяви свідчить про бажання позивача збільшити розмір стягнутих на її користь аліментів згідно  рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2015 року шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 до закінчення нею навчання, на підставі ст. 199 СК України, а також шляхом уточнення мінімально допустимого розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та в порядку ст. 5 ЦПК України захистив право позивача у спосіб, передбачений законом.
При цьому, апеляційний суд керуєтьсянедопустимістю суворого трактування національними судами процесуальних правил з метою недопущення надмірного формалізму при вирішенні відповідного питання (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).
 
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
            Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). 
            ОСОБА_3 навчається у Торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету, що знаходиться в м. Києві, в той час як  проживає у м. Бучі, а тому несе витрати не тільки на вартість навчання, а й на транспорт та харчування. 
При цьому, та обставина, що ОСОБА_3 навчається на заочній формі навчання не звільняє відповідача  від обов`язку  надання матеріальної допомоги, оскільки згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.04.2019 року по справі №644/3610/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання.
 
Згідно положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно ч.ч. 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів - 1/8 частини від усіх видів доходу відповідача, судом першої інстанції було також враховано факт перебування на утриманні ОСОБА_1 іншої малолітньої дитини.
Доказів щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано. Наявність на утриманні інших дітей не позбавляє ОСОБА_1 від обов`язку утримувати ОСОБА_3 . 
Посилання на те, що ОСОБА_1 не працевлаштований, не може бути підставою для скасування  судового рішення, оскільки скаржник є фізично здоровою особою та не позбавлений можливості працевлаштуватися та виконувати свій обов`язок як батька з утримання  дітей.
 
Не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду і доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача аліментів за минулий період, оскільки судом було стягнуто аліменти, починаючи з дати пред`явлення ОСОБА_2 позову на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, а не аліменти за минулий час, передбачені ч. 2 ст. 191 СК України.
Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо збільшення розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку обґрунтовано не були задоволені судом, оскільки  збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду 12.09.2018 року по справі № 459/2181/17).
 
Щодо вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У випадку, якщо позивачем заявлені вимоги про зміну раніше встановленого судовим рішенням розміру аліментів, такі правовідносини регулюються положеннями ст. 192 СК України, а саме: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При зміні розміру аліментів та визначенні їх розміру необхідно враховувати положення ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Зазначаючи про необхідність зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2015 року, з ј до 1/6 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, ОСОБА_1 посилався на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що сам факт народження  дитини у іншому шлюбі не свідчить про зміну майнового стану ОСОБА_1 . Надана скаржником копія рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2020 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 та дружини до досягнення дитиною трьох років, не може бути прийнята судом, оскільки відповідні обставини мали місце вже після ухвалення оскаржуваного в межах даної справи.
У той час, як апеляційний перегляд судових рішень на предмет їх законності і обґрунтованості здійснюється на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
 
Посилаючись на те, що не є працевлаштованим, позивач за зустрічним позовом, не довів, що указана обставина є такою, що змінилася з часу  ухвалення рішення Ірпінським міським судом Київської області від 25.09.2015 року та не була врахована при вирішенні питання щодо стягнення аліментів.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
            
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач:          
 
Судді: