Справа № 464/6530/19                                Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/728/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       04 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.
секретаря Юзефович Ю.І.
                        з участю представника заявника ОСОБА_1 , приватного виконавця Пиця А.А., представника приватного виконавця Репака В.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії, бездіяльність приватного виконавця,-
встановила:
У грудні 2019 року заявник ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця, просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. про виправлення помилки у процесуальному документі від 29.10.2019 ВП №58410733, зобов`язати приватного виконавця перерахувати стягувачеві Слінько О.О. кошти у сумі 229992,25 грн., отримані від реалізації 38/100 ідеальних часток спортивно-оздоровчого центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування скарги покликалася на те, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. перебуває виконавчий лист, виданий Сихівським районним судом м. Львова від 17.08.2017 у справі №464/4048/17, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 572864,70 грн. та судових витрат у розмірі 5728,65 грн. 
Постановою приватного виконавця від 14.03.2019 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме на 38/100 частки у праві власності на спортивно-оздоровчий центр, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а постановою від 10.06.2019 вищевказане виконавче провадження об`єднано у зведене провадження щодо боржника ОСОБА_3 та присвоєно №59323578. 
13.06.2019 приватним виконавцем вищевказану ідеальну частку передано на реалізацію Львівській філії «СЕТАМ», що підтверджується листом №2046 від 13.06.2019. За результатами проведення електронних торгів 10.10.2019 на рахунок виконавця надійшли кошти у сумі 1169735 грн. 
10.10.2019 приватним виконавцем надіслано Слінько О.О. розрахунок вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №59323578, в якому підтверджено, що предмет реалізації не є предметом іпотеки, а тому ОСОБА_2 необхідно перерахувати кошти у сумі 229 992, 25 грн., однак, такі перераховані не були. 
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з`ясовано, що постановою про виправлення помилки у процесуальному документів від 29.10.2019 внесено зміни в розрахунок задоволення вимог стягувачів, вирішено перерахувати стягувачеві ПАТ «УкрСиббанк» – 1 052 114,55 грн., стягувачеві ОСОБА_2 – 0 грн. 
Вважає, що ідеальна частка у праві власності на спортивно-оздоровчий центр не буда предметом іпотеки, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відтак опис та арешт цієї частки, а також реалізація відбувалися не в порядку Закону України «Про іпотеку», а в порядку Інструкції з організації примусового виконання рішень та порядку реалізації арештованого майна. 
Вважає таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавець в обґрунтування постанови покликався на те, що за договором іпотеки від 21.09.2007 ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» передано квартиру АДРЕСА_2 , в той час, як предметом реалізації була частка у праві власності на спортивно-оздоровчий центр, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який окрім ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .
Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2020 року у задоволення скарги ОСОБА_2 на рішення, дії, бездіяльність приватного виконавця – відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.
Додатковою ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Ухвалу суду оскаржив представник заявника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
В апеляційній скарзі покликається на те, що спірна ідеальна частка 38/100 у праві власності на спортивно-оздоровчий центр за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , не була предметом іпотеки, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тому приватним виконавцем опис та арешт цієї частки, а також її реалізація відбувалися в порядку Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 без особливостей, визначених ЗУ «Про іпотеку».
Натомість, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» передано квартиру АДРЕСА_2 , дійшов висновку, що оскільки ця квартира була реконструйована та об`єднана з іншими об`єктами нерухомого майна, внаслідок чого утворився спортивно-оздоровчий центр, відтак його ідеальна частка 38/100 у праві власності на спортивно-оздоровчий центр також є предметом іпотеки.
Просить звернути увагу, що предметом зазначеного договору іпотеки є нерухоме майно – квартира, а предметом реалізації, за який на рахунок надійшли кошти, що підлягають розподілу між стягувачами – ідеальна частка у праві власності, яка не є предметом іпотеки. 
Згідно із інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень спортивно-оздоровчий центр, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в іпотеці не перебував.
Також, при постановлені оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував норму, яка не підлягає застосуванню (ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку») та не застосував норму, яка підлягала застосуванню (ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку»), згідно із якою частина об`єкта нерухомості може бути предметом іпотеки лише після виділення її в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом.
На переконання апелянта, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а для відновлення прав стягувача ОСОБА_2 необхідно зобов`язати приватного виконавця перерахувати стягувачеві кошти в сумі 229992,25 грн, отримані від реалізації 38/100 ідеальних часток спортивно-оздоровчого центру за адресою АДРЕСА_1 .
Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_2 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення приватного виконавця та його представника на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні скарги та постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_2 реконструйовано в спортивно-оздоровчий центр, при цьому з урахуванням положень відповідного договору іпотеки, 38/100 частини такого майна, що належали на праві власності ОСОБА_3 , є предметом іпотеки. 
Суд вважав безпідставним покликання скаржника на неправомірність винесення постанови про внесення виправлень у процесуальному документі, а саме розрахунку задоволення вимог стягувачів за заведеним виконавчим провадженням №59323578, відтак прийшов висновку, що вимоги заявника про зобов`язання перерахувати стягувачеві ОСОБА_2 кошти у сумі 229992,25 грн., отримані від реалізації 38/100 ідеальних часток спортивно-оздоровчого центру, є необґрунтованими.
Крім цього, суд стягнув із заявника ОСОБА_2 на користь приватного виконавця Пиця А.А. 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Репака А.В., який здійснював представництво приватного виконавця на підставі ордера про надання правої допомоги серії ЛВ №176211 від 18.12.2019, договору про надання правової допомоги № 4 від 18.12.2019, на підтвердження понесення яких надано розрахунок та платіжне доручення №1722 від 25.12.2019.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і  ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Судом встановлено, що на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.08.2017, цим судом 17.11.2017 видано виконавчий лист №464/4048/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики в сумарному розмірі 572 864, 72 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5728,65 грн.
На підставі вищевказаного виконавчого листа, 07.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження №59312335.
10.06.2019 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №58410733 та №59312335 у зведене виконавче провадження №59323578, до якого увійшли виконавчі листи №464/8241/12-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» 1 512 992,75 грн., №464/2336/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» 667 743,05 грн., №464/4048/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 578 593,35 грн.
13.06.2019 приватним виконавцем Пиць А.А. скеровано документи на реалізацію арештованого майна з метою здійснення заходів щодо організації електронних торгів та реалізації майна боржника ОСОБА_3 , а саме 38/100 частини спортивно-оздоровчого центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту приватного виконавця про проведені електронні торги від 10.10.2019, 38/100 частини спортивно-оздоровчого центру реалізовано, що підтверджується протоколом №433949 від 27.09.2019, на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти у розмірі 1 169 735 грн.
Того ж дня, 10.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. сторонам виконавчого провадження скеровано розрахунок задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №59323578, відповідно до якого розподілено пропорційно до вимог стягувачів п`ятої черги в наступній послідовності: ПАТ «УкрСиббанк» – 822 122,30 грн., ОСОБА_2 – 229 992, 25 грн.
23.10.2019 стягувач АТ «УкрСиббанк» звернувся до виконавця із заявою про перерахування коштів з реалізації іпотечного майна, оскільки відповідно до іпотечного договору від 21.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П., в іпотеку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Звертаючись із скаргою на дії приватного виконавця, а також не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції в апеляційній скарзі, представник заявника зазначає, що ідеальна частка у праві власності на спортивно-оздоровчий центр не була предметом іпотеки, відтак опис та арешт цієї частки, а також реалізація відбувалися не в порядку Закону України «Про іпотеку», а в порядку Інструкції з організації примусового виконання рішень та порядку реалізації арештованого майна, а також звертає увагу, що предметом договору іпотеки є нерухоме майно – квартира, а предметом реалізації, за який на рахунок надійшли кошти, що підлягають розподілу між стягувачами – ідеальна частка у праві власності, яка не є предметом іпотеки.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки
Судом встановлено, що 21.09.2007 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №11220189000, відповідно до п. 2.1 якого в забезпечення виконання зобов`язання позичальника банком прийнято заставу нерухомого майна житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (гараж), що за адресою: АДРЕСА_3 .
21.09.2007 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №3432, згідно з яким іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 105,6 кв м, житловою площею 78,2 кв.м., та приміщення для зберігання індивідуального транспорту, позначене в технічному паспорті літерою ХХХ, загальною площею 16.6 кв м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
14.08.2008 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №11298410000, відповідно до п. 2.1 якого в забезпечення виконання зобов`язання позичальника банком прийнято заставу нерухомого майна квартиру, що складається з трьох кімнат загальною площею 105,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, 14.08.2008 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. в реєстрі за №334, згідно з п.1.1 якого іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.1.4 іпотечного договору №3432 від 21.09.2007 та п.1.5 іпотечного договору №334 від 14.02.2008 іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть у майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки – предмет іпотеки та не потребують внесення змін до цього договору іпотеки.
Квартира АДРЕСА_2 , що передана в іпотеку АТ «УкрСиббанк» та належала ОСОБА_3 , була реконструйована та увійшла до складу спортивно-оздоровчого центру за адресою: АДРЕСА_1 , співласниками якого стали ОСОБА_3 – 38/100 частини та ОСОБА_2 – 62/100 частини.
При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 попередньо зверталися із заявою до банку про надання дозволу на переведення в нежитловий фонд та удосконалення здійснених перепланувань майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є забезпеченням у кредитних договорах №11220189000 від 21.09.2007 та №11298410000 від 14.08.2008, для подальшого об`єднання такої в оздоровчо-спортивний комплекс разом із підвальним приміщенням, що належить ОСОБА_2 і перебуває в заставі банку за кредитним договором № 11220325000 від 21.09.2007.
Крім цього, 25.04.2012 ОСОБА_3 звертався на адресу банку із заявою про надання дозволу на продаж його частки ОСОБА_4 , у якій, серед іншого зазначав, що належна йому квартира та гараж за адресою АДРЕСА_1 , що перебувають у заставі по кредитах банку, на даний час переведені в нежитловий фонд і складають частку в спортивно-оздоровчому комплексі за цією ж самою адресою, частка складає 38/100 (т. 1 а.с. 43).
В свою чергу, згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна від 22.05.2017 року та Свідоцтва про право власності від 23.12.2012 року, ОСОБА_3 володіє на праві приватної власності 38/100 частинами спортивно-оздоровчого центру загальною площею 278,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , при цьому частка 38/100 складає 104,6 кв.м., що відповідає загальній площі квартири АДРЕСА_2 105,6 кв АДРЕСА_4 ., яка була до реконструкції цієї квартири.
Згідно із ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що предмет іпотеки – квартира АДРЕСА_2 реконструйована в спортивно-оздоровчий центр, відтак, з урахуванням положень відповідного договору іпотеки, 38/100 частини такого майна, які складають загальну площу 104,6 кв.м. (приміщення 1 (7,9 кв.м.), 2 (19,0 кв.м.), 3 (1,5 кв.м.), 4 (1,6 кв.м.), 5 (52,3 кв.м.), 6 (5,1 кв.м.), 7 (17,2 кв.м.), що належали на праві власності ОСОБА_3 , є предметом іпотеки, оскільки спортивно-оздоровчий центр не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, а створений з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.
Разом з тим, відповідно до п. ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості - у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
З оскаржуваної постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про виправлення у процесуальному документів помилки від 29.10.2019 встановлено, що такою постановою внесено виправлення у розрахунку задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №59323578 від 10.10.2019, змінено розрахунок в частині суми, яку необхідно перерахувати стягувачеві, а саме на користь ПАТ «УкрСиббанк» – 1 052 114,55 грн., на користь ОСОБА_2 – 0 грн.
Таким чином, оскаржувана постанова приватного виконавця прийнята відповідно до закону, в межах наданих повноважень, відтак суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог заявника про визнання протиправною та скасування постанови про внесення виправлень у розрахунку задоволення вимог стягувачів за заведеним виконавчим провадженням №59323578, а також про зобов`язання перерахувати стягувачеві ОСОБА_2 кошти у сумі 229 992,25 грн., отримані від реалізації 38/100 ідеальних часток спортивно-оздоровчого центру.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, відтак, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В свою чергу, відповідно до п. в ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції повинна містити висновки щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
До відзиву на апеляційну скаргу представник приватного виконавця Репак В.В. подав заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, якою просив стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця Пиць А.А. витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн., до заяви долучив розрахунок, а також платіжні доручення від 15.04.2020 року, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2020 року – залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 серпня 2020 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:          Н.П. Крайник
                                                                                                                        
Н.О. Шеремета