Номер провадження: 22-ц/813/6135/20 
Номер справи місцевого суду: 503/670/19
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 503/670/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6135/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідач -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Бузовського Олега Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Мясківської І.М. о 16 годині 29 хвилині 06 лютого 2020 року, повний текст рішення складено 13 лютого 2020 року,
встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 : 1) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі суми нарахованої заробітної плати майстра лісу за період з 2016 року по 2019 рік; 2) відшкодування моральної шкоди в розмірі - 1,5 млн. грн..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що перебуваючи на посаді майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство» в період з 2014 року по 2019 рік, він міг би отримувати заробітну плату, яку не отримував через незаконне звільнення його ОСОБА_2 .. Позивачу у зв`язку зі звільненням завдано моральної шкоди, а саме, наслідком незаконного, як на думку позивача, звільнення останнього є - моральні страждання позивача, порушені його соціальні зв`язки з суспільством, до того ж він відчуває приниження, у зв`язку з чим спросить стягнути з відповідача і моральну шкоду. 
Отже, позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із незаконним звільненням ОСОБА_1 відповідачем з посади майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство», ОСОБА_1 потребує відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а. с. 1 - 2).
У судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник – адвокат Бузовський А.І. підтримали доводи та вимоги позову.
Відповідач у судове засідання суду першої інстанції не з`явився (а. с. 115 – 118).
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2020 року у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в ході судового розгляду не встановлено, що дії ОСОБА_2 були неправомірними чи незаконними, не встановлено між цими діями і шкодою безпосередній причинний зв`язок та вину відповідача, не встановлено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань у зв`язку із незаконними діями відповідача. Враховуючи вказане, суд першої інстанції вважав позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню (а. с. 120 – 123).
Адвокат Бузовський О.І., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на наявність доказів незаконності звільнення позивача з посади майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство», відсутність доказів на спростування відомостей щодо незаконності звільнення позивача з посади майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Вказує на недоведеність вимог позову.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Від адвоката Бузовського О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Від відповідача заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, наявність клопотання адвоката Бузовського О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , про розгляд справи за відсутності сторони позивача, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1166 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 12, 77, 80, 81, 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , згідно відомостей, що містяться в копії трудової книжки від 11.09.1975 року заповненої на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 111), 15.01.2011 року був переведений лісником обходу № 8 Слобідського лісництва ДП «Кодимське лісове господарство», 16.02.2012 року був переведений майстром лісу обходу № 1 Слобідського лісництва ДП «Кодимське лісове господарство», а 16.05.2016 року був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП згідно наказу директора ДП «Кодимське лісове господарство» Дмуховського І.І. за № 19-к від 16.05.2016 року (а. с. 112).
Підставою звільнення стало систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 трудовим договором, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України).
Підставою застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 став акт результатів планової ревізії Балтської міжрайонної державної фінансової комісії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Кодимське лісове господарство» за період з 01.09.2011 року по 31.08.2015 року, за результатами якої був виданий наказ директора ДП «Кодимське лісове господарство» Дмуховського ОСОБА_3 за № 8 від 05.01.2016 року (а. с. 6), зі змісту резолютивної частини якого вбачається, що наказано оголосити догану майстру лісу обходу № 1 Слобідського лісництва ОСОБА_1 за допущення незаконної рубки 162 дерев у кв. 57 вид. 19 пл. 2,9 га та 408 дерев кв. 58, оголосити догану.
Результати планової ревізії Балтської міжрайонної державної фінансової комісії оскаржені не були, натомість були оскаржені накази директора ДП «Кодимське лісове господарство» Дмуховського І.І. за № 8 від 05.01.2016 року (а. с. 6), накази № 40 від 22.03.2016 року та № 56 від 26.04.2016 року про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді доган, які не містяться в матеріалах справи. Результатом оскарження вказаних наказів стало відмовлення в задоволенні позову про визнання незаконними вказаних наказів рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23.07.2017 року (а. с. 48 - 49), яке було оскаржене до Одеського апеляційного суду, однак постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2018 року (а. с. 50 - 54) апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду, а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року - без змін.
Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За правилами частини першої статті 80 ЦПК України, частини першої статті 77 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковими підставами відшкодування майнової, моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Апеляційний суд не вбачає наявність майнової, моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем, враховуючи те, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23.07.2017 року (а. с. 48 - 49), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2018 року (а. с. 50 - 54), апелянту було відмовлено у визнанні незаконними наказу директора ДП «Кодимське лісове господарство» Дмуховського І.І. за № 8 від 05.01.2016 року (а. с. 6), наказу № 40 від 22.03.2016 року та № 56 від 26.04.2016 року про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді доган.
Крім того, докази, на які посилається апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги не є належними, достатніми у розумінні статтей 77, 80 ЦПК України.
Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 77, 80, 81, 82 ЦПК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні вищевказаного позову, оскільки обґрунтовано вважав, що позивачем не доведено обставини наявності майнової, моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про наявність доказів незаконності звільнення позивача з посади майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство» є безпідставними.
Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Бузовського О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до частини 2 статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього кодексу. 
Згідно з частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бузовського Олега Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 ,– залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2020 року– залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе