П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/604/20	

Категорія: 112030000          Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 23.03.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – ОСОБА_1 
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) про:
-          визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2018 року;
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2018 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23 квітня 2018 року №77, її звільнено з військової служби. Під час звільнення з військової служби у запас їй не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по квітень 2018 року. 
Заявою від 12 грудня 2019 року позивач звернулася до в/ч НОМЕР_2 з приводу врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення, але отримала відповідь від 16 січня 2020 року №70, відповідно до якої у задоволенні вищевказаної заяви та у нарахуванні і виплаті індексації грошового забезпечення відмовлено з посиланням на лист Директора Департаменту фінансів №248/3/9/1/2 від 04 січня 2016 року.
Дану відмову позивач вважає протиправною.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. На підставі наданих Департаментом фінансів Міністерства оборони України роз`яснень відповідачем зупинено виплату індексації грошового забезпечення до окремого розпорядження. З урахуванням зазначеного, у в/ч НОМЕР_1 наявні законодавчі підстави для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, а тому позов задоволенню не підлягає.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2018 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2018 року.
Стягнено з в/ч НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          судом не надано належної оцінки доказам, а саме роз`ясненням Мінсоцполітики №10685/14-15/10 від 16 липня 2015 року, №252/10/136-16 від 09 червня 2016 року, №48/0/66-17 від 08 серпня 2017 року, в яких зазначено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. Таким чином, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік;
-          в/ч НОМЕР_1 вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року. Враховуючи, що з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 23 квітня 2018 року у в/ч НОМЕР_1 були відсутні, що також не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №77 від 23 квітня 2018 року головного корабельного старшину ОСОБА_2 , начальника служби в/ч НОМЕР_1 звільнено наказом від 23 квітня 2018 року №6-РС у запас за п."з" ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", відповідно до абз.3 п.241 "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здала і направлена для зарахування на військовий облік до Київського районного військового комісаріату м. Одеса. Цим наказом позивача виключено з 26 квітня 2018 року зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Виплати та нарахування індексації грошового забезпечення здійснено не було.
За період служби з 01 січня 2016 року по 26 квітня 2018 року позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що не заперечується відповідачем.
12 грудня 2019 року позивач звернулася із заявою до командира в/ч НОМЕР_1 про нарахування суми індексації грошового забезпечення.
У відповідь на заяву позивачем отримано лист №70 від 16 січня 2020 року, яким повідомлено, що в/ч НОМЕР_1 діяла відповідно до чинного законодавства та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, а коштів на покриття витрат щодо сплати індексації грошового забезпечення не передбачено.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції з посилався на правову позицію Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), яка підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 в частині не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2018 року.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 1, 2, 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.ст. 1, 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтями 1 та 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Так, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Пунктом 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Відповідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, апелянт посилається на те, що у межах коштів в/ч НОМЕР_3 , передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою.
Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08 листопада 2005 року, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Судова колегія вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки ч.6 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", на яку посилається апелянт, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на роз`яснення Міністерства соціальної політики України, згідно якого відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.
За таких обставин, судова колегія погоджується с висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 .
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Джабурія О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.