Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.   
                             Доповідач - Луганська В. М. 

Справа № 425/279/20
Провадження № 22-ц/810/364/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Коновалової В.А., Єрмакова Ю.В.
за участю секретаря: Пономарьової В.С.
позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Москаленко В.В.
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», ) звернулося до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.10.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 29000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.12.2019 року має заборгованість - 320720,80 грн, з яких: 86590,17 грн - заборгованість за тілом кредиту, 86590, 17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12355,36 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 40296,08 грн - нарахована пеня.
Позивач, посилаючись на право вимагати на власний розсуд від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2012 року у сумі 139241,61 грн, яка складається з: 86590,17 грн - заборгованість за тілом кредиту, 86590, 17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12355,36 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 40296,08 грн- заборгованість за пенею та комісією за період з 01.10.2012 року по 01.09.2018 року та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.10.2012 у розмірі 29000 гривень, судовий збір у сумі 437, 78 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 57590,17 грн., простроченим тілом кредиту в сумі 86590,17 грн., нарахованих відсотків за прострочений кредит в сумі 12355,36 грн., а також  пені і комісії за період з 01.10.2012 року  по 01.09.2018 року  у сумі 40296,08  грн.  - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи просить суд скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договор № б/н від 01.10.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 29000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались положенням ч. 1 ст.634 ЦК України. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли згоди щодо істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.
Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості.
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.
Судом не врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року, що позичальник підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо самі Умови та Правила були чинними під час укладання договору.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Скаржник у поданому 22 липня 2020 року клопотанні просив суд розглянути справи без участі представника АТ КБ «Приватбанк».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд першої інстанції враховуючи висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі отриманого кредитного ліміту - 29000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити виписку по рахунку надану позивачем до апеляційної скарги для з`ясування фактичних обставин справи що стосуються предмету спору.
Звертаючись до суду із позовом банк в позовній заяві вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 жовтня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 29000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.10.2012 року у сумі 139241,61 грн, яка складається з: 86590,17 грн - заборгованості за тілом кредиту, 86590, 17 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту 12355,36 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 40296,08 грн- заборгованість за пенею та комісією за період з 01.10.2012 року по 01.09.2018 року . 
В укладеному між сторонами кредитному договорі від 01 жовтня 2012 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати відсотків, пені, збільшення кредитного ліміту. 
Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем отримано кредит у розмірі 86590, 17 грн., надана скаржником виписка по рахунку боржника підтверджує, що відповідач користувався кредитними коштами, тому висновок суду щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29000, 00 грн правильний, відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам справи.
Щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 12355, 36 грн, то ці вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, в позовній заяві посилається на пункти 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.
Також зазначає, що банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме із 01 квітня 2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до пункту 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відтоків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про розмір та порядок нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і правила надання
банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 01 жовтня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 жовтня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 січня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 жовтня 2012 року, наданого банком до позовної заяви, вбачається, що відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України нараховані банком, виходячи із процентної ставки 84% річних.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 84 % згідно ст. 625 ЦК України, не були погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог положень ЦПК України вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01 грудня 2019 року, заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за пенею та комісією за період з 01 жовтня 2012 року по 01 вересня 2018 року становить 40296, 08 грн.
Як вбачається із матеріалів справи до позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором від 01 жовтня 2012 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, Умови та правила надання банківських послуг. При цьому, зазначені документи не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, а саме їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів неустойки (пені, штрафу).
Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафу), надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу).
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахувавши правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду викладену у справі від 03 липня 2019 року № 342/180/17, відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновків викладених у постанові Верховного Суду №755/18246/15-ц, № 444/9519/12, №441/569/17, оскільки вказані постанови винесені до ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17 і судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин правовий висновок, який міститься в цій постанові.
Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        В.М. Луганська   
     
Судді         В.А. Коновалова                                                        
                                                Ю.В. Єрмаков