СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2020 р.                                                                         Справа № 905/2382/18  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді:	Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.  	
при секретарі судового засідання:	 Мартинчук М.В.	
за участю представників:	 	
від ініціюючого кредитора:	Ягодка О.О., довіреність №640 від 07.08.2020р., свідоцтво серія КС №7980/10 від 18.07.2019р.	
від боржника:	Корольчук Ю.Ю., ордер серія ВК №1002388 від 22.11.2019р., свідоцтво №463 від 22.07.2005р.	
від ТОВ «ЛЕО 2002»:	Літвінова А.С., довіреність №Д3/04022020-ІРВ від 04.02.2020р., свідоцтво №1175 від 22.02.2012р.	
від ТОВ «Профі Трейдінг»: 	Літвінова А.С., довіреність №20200302 від 03.02.2020р., свідоцтво №1175 від 22.02.2012р.	
від ГУ ДПС у Донецькій області:	 не з`явився	
від Маріупольської міської ради Донецької області:	 не з`явився	
розпорядник майна:	Чупрун Є.В., свідоцтво №424 від 06.03.2013р.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу	   Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", м.Київ (вх.№1616 Д/3 від 02.07.2020р.)	
на ухвалу господарського суду	 Донецької області	
постановлену	02.06.2020р. (повний текст складено та підписано 09.06.2020р. у м.Харкові)	
за наслідками розгляду заяви	 Акціонерного товариства "Сбербанк", м.Київ (вих.№8345/4/06-2 від 30.04.2020р.)	
про	визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р.	

у межах провадження у справі	 №905/2382/18 (суддя Кротінова О.В.)	
за заявою	Акціонерного товариства "Сбербанк", м.Київ	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", м.Маріуполь Донецької області	
про	банкрутство	
розпорядник майна	Чупрун Євген Вікторович, м.Суми	

В С Т А Н О В И В:
18.12.2018р.  Акціонерне товариство "Сбербанк", м.Київ, подало до господарського суду Донецької області заяву  від 13.12.2018р. про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", м.Маріуполь Донецької області.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.04.2019р. прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (вих.№38174/4/06-2 від 13.12.2018р.).
Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.12.2019р. відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на сто сімдесят календарних днів до 20.05.2020р.; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича; призначено попереднє засідання на 10.02.2020р.
04.05.2020р. від представника Акціонерного товариства "Сбербанк" надійшла заява №8345/4/06-2 від 30.04.2020р. про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" на підставі ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства. Окрім того заявник посилається на ст.ст.3, 11, 13, 16, 202-203, 215, 228, 234, 509, 546, 553-554 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. (повний текст складено та підписано 09.06.2020р.) у справі №905/2382/18 визнано недійсним договір поруки від 26.09.2017р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".
Ухвала мотивована тим, що боржник 26.09.2017р., тобто за три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (02.12.2019р.), уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002"  договір поруки, взявши на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що, у свою чергу, можна розцінити як завдання збитків, зокрема, кредитору - Акціонерному товариству "Сбербанк". Отже, місцевий господарський суд  дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. 
Не погоджуючись з даною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. у справі №905/2382/18 повністю, прийняти у справі №905/2382/18 нове судове рішення (постанову), яким у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002",  відмовити.
За твердженнями скаржника, ухвала місцевого господарського суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, на підтвердження чого він наголошує на такому: 
- боржник, як поручитель за договором поруки від 26.09.2017р., прийняв на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності із Публічним акціонерним товариством «Одеський коровай» за виконання грошових зобов`язань у сумі 257.910.484,55грн. При цьому, прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» обов`язок надає кредиторові (Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002») право у разі порушення боржником зобов`язання вимагати його виконання від зобов`язаної особи - поручителя. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» з вимогою відповідно до п.п.3.1, 3.2 ст.3 договору поруки від 26.09.2017р. виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 257.910.484,55грн. і дана вимога отримана боржником 27.09.2017р., тоді як протилежного доведено не було. Отже, враховуючи положення п.3.2 договору поруки, строк виконання основного зобов`язання поручителем становив по 03.10.2017р. включно. Проте, дане зобов`язання, у порушення ст.ст.525, 526 ЦК України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» не виконано. Беручи до уваги таке, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» у цій частині є обґрунтованими та доведеними належним чином. Встановивши вищевказані обставини, ухвалою господарського суду Донецької області від 16.03.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» визнано кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» на суму 3.842,00грн. (1 черга); 317.554.799,03грн. (4 черга); 38.100.091,23грн. (6 черга) і зазначена ухвала суду від 16.03.2020р. набрала законної сили та на цей час є чинною. Однак, при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував ці обставини, не надав їм належної оцінки, чим допустив порушення норм матеріального і процесуального права;
- у заяві про визнання спірного договору поруки недійсним Акціонерне товариство «Сбербанк»  вказує на те, що боржник, укладаючи договір поруки, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій з боку іншої сторони. Проте,  Акціонерне товариство «Сбербанк» не зазначає,  які саме майнові дії Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», як інша сторона, повинне було здійснити, як і  не надає жодного доказу  в обґрунтування  цього твердження;
- у заяві про визнання спірного договору поруки недійсним  Акціонерне товариство «Сбербанк» вказує, що боржник, укладаючи договір поруки, безпідставно або сумнівно зменшив розмір своїх активів. Поряд з цим, Акціонерне товариство «Сбербанк» не зазначило, яким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» здійснило таке зменшення, та не надало жодного доказу  в обґрунтування даного твердження. Поряд з цим, договір поруки не передбачає зменшення поручителем своїх активів жодним чином, як то продаж, списання, дарування та інше;
-   передбачені законодавством підстави для визнання недійсним договору поруки як фіктивного правочину відсутні, оскільки Акціонерним товариством «Сбербанк» не доведено належними та допустимими доказами того, що сторони договору поруки не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки, у той час коли у справі про банкрутство №905/2382/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» (як поручитель) відповідало як солідарний боржник перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» (як кредитором). В оскаржуваній ухвалі суд також не наводить підстав, достатніх для визнання договору поруки фіктивним;
- посилання Акціонерного товариства «Сбербанк» на те, що оспорюваний договір поруки було укладено 26.09.2017р., тобто після того, як по договору №09/02 від 09.02.2016р. поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 09.09.2017р., як на обставину, що фактично свідчить про поручительство у зобов`язанні, яке вже порушене основним боржником і, відповідно, не відповідає меті та сенсу поруки відповідно до вимог ЦК України, не знаходить свого підтвердження та не відповідає обставинам справи, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» реально подало заяву про грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство, при цьому боржник визнав вимоги, а господарський суд своєю ухвалою їх затвердив. Більше того, таке посилання Акціонерного товариства «Сбербанк» не ґрунтується на вказаних ним нормах законодавства, адже жодних заборон на укладання договорів поруки після настання строку виконання основного зобов`язання вказані норми не містять;
- факт пред`явлення вимоги щодо виконання грошових зобов`язань 27.09.2017р.,   тобто на наступний день після укладення договору поруки, не може свідчити, що на момент укладення оспорюваного договору поруки сторони не мали наміру створити правові наслідки, що з нього випливають, оскільки відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При цьому, не вчинення боржником і кредитором після пред`явлення вимоги щодо виконання грошових зобов`язань 27.09.2017р. дій з виконання забезпеченого зобов`язання не може свідчити про фіктивність поруки, оскільки такі дії є процесуальним правом, наданим їм як позивачу та відповідачу у цивільній справі, а не їх обов`язком, і на той час Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» вичерпало всі можливі заходи щодо стягнення боргу;
- якщо боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат», як поручитель, виконає зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», погасивши його грошові вимоги у справі про банкрутство згідно із встановленою черговості, то це свідчитиме про відсутність фіктивності та навпаки - про наявність наміру створення правових наслідків у відношеннях між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», як кредитором, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млин комбінат», як боржником, які регулюються Кодексом України з процедур банкрутства. Однак при винесенні оскаржуваної ухвали суд не прийняв до уваги ці обставини справи, на які посилалося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» у своєму відзиві, та  не навів підстав, достатніх для визнання договору поруки фіктивним;
- Акціонерне товариство «Сбербанк», мотивуючи наявність умислу обох сторін оспорюваного договору   поруки   на   його    фіктивність,   посилається   на   ті   обставини, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» на той час мало багатомільйонні кредитні зобов`язання, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» не могло не знати про його реальний фінансовий стан і його об`єктивну неможливість виконання взятих на себе зобов`язань. Проте, заявником (Акціонерним товариством «Сбербанк») не доведено неможливість виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» зобов`язання за оспорюваним договором поруки саме на момент укладення договору, оскільки відповідний висновок ініціюючим кредитором зроблено без урахування конкретних строків та порядку виконання зобов`язань, а також без урахування та аналізу реального фінансового стану боржника на момент укладання договору. Отже, подальше невиконання боржником будь-якого зобов`язання не є беззаперечним свідченням наявності факту неможливості його виконання на момент укладання договору і доводи заявника з цього питання є безпідставними та необґрунтованими (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2019р. у справі №912/2185/16);
-  висновки суду про те, що боржник повинен мати активів більше, ніж зазначена сума поруки, та повинен провести розрахунок фінансової спроможності на прийняття фінансового зобов`язання у розмірі 257.910.484,55грн. та можливості його виконання як на дату укладання договору поруки, так і у майбутньому, при наявності боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» перед Маріупольською міською радою та ГУ ДПС у Донецькій області з орендної плати станом на 01.11.2019р., а також на підставі даних бухгалтерського обліку боржника станом на 30.09.2019р., скаржник вважає безпідставними, оскільки такі висновки не обґрунтовані жодними нормами законодавства. Більше того, такі незаконні висновки суду порушують права сторін у договорі поруки (Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат»), порушують загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору та свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (ст.3 ЦК України), порушують принцип вільного здійснення своїх цивільних прав і на власний розсуд (ст.12 ЦК України).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2020р. (головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Білецька А.М., Медуниця О.Є.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. (повний текст складено та підписано 09.06.2020р.) за наслідками розгляду заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. у справі №905/2382/18 за заявою Акціонерного товариства "Сбербанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" про банкрутство. Зобов`язано інших учасників справи у строк до 22.07.2020р. включно надати до суду відзиви на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання скаржнику. Призначено розгляд справи на 29.07.2020р. об 11:00год.
На електронну адресу суду апеляційної інстанції 17.07.2020р. (згідно зі штампом канцелярії, наявним на першому аркуші документа) від арбітражного керуючого Чупруна Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (з накладенням електронного цифрового підпису; у межах визначеного судом строку), в якому він підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги, просить суд  апеляційну скаргу задовольнити повністю та скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. у справі №905/2382/18,  
Свою правову позицію арбітражний керуючий Чупрун Є.В. обґрунтовує наступним:
- при розгляді справи в суді першої інстанції кредитором - Акціонерним товариством "Сбербанк" не   надано  відповідних  та не  доведено, що: 1) укладення спірного договору суперечить інтересам боржника чи кредиторів; 2) конкретний розмір та реальність збитків, яких зазнав кредитор, пов`язані  з укладенням оспорюваного договору; 3) наявність вини сторін оспорюваного договору у завданні кредиторам збитків;
- кредитор Акціонерне товариство «Сбербанк» як не вказав яким чином укладений правочин зменшив розмір активів боржника, так і не надав відповідних доказів такого твердження. До того ж, договір поруки не передбачає зменшення активів боржника будь-яким шляхом; продаж, списання, дарування та інше відчуження, При цьому, оплата грошовими коштами за договором поруки боржником також здійснена не була, з чим погоджується кредитор - Акціонерне товариство «Сбербанк» у заяві про визнання недійсним договору  поруки від 30.04.2020р. №8345/4/06-2;
- твердження кредитора Акціонерного товариства «Сбербанк» щодо того, що сторони договору поруки мали на меті використати механізм поруки як інструмент істотного впливу та контролю процедури банкрутства у справі №905/2382/18 є необґрунтованим та безпідставним так як докази зазначеного твердження відсутні в матеріалах справи.  До того ж, Акціонерне товариство «Сбербанк», а не Товариство з обмеженою відповідальністю «Лео 2002» є ініціюючим кредитором у справі про банкрутство боржника;
- кредитором Акціонерним товариством «Сбербанк» не доведено того, яким чином порушено його права та законні інтереси вчиненим правочином та не надано на підтвердження цього відповідних доказів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2020р. задоволено клопотання розпорядника майна - Чупруна Євгена Вікторовича про участь у судовому засіданні з розгляду справи №905/2382/18, призначеному на 29.07.2020р. об 11:00год., у режимі відеоконференції.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Білецької А.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.07.2020р., згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко  І.В., судді Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.
За наслідками судового засідання 29.07.2020р., з метою повного та всебічного дослідження обставин справи, судовою колегією оголошено в судовому засіданні у справі №905/2382/18 перерву до 11.08.2020р. о 14:00год., а також задоволено клопотання розпорядника майна - Чупруна Євгена Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Медуниці О.Є., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.08.2020р., згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко  І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
У судові засідання 29.07.2020р. та 11.08.2020р., які проводились у режимі відеоконференції з господарським судом Сумської області, з`явились представники боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг", ініціюючого кредитора та розпорядник майна. Представники Маріупольської міської ради Донецької області та Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області у судові засідання не з`явились, про дату, час та місце судових засідань повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" у судових засіданнях наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги. Розпорядник майна та представник боржника підтримали позицію скаржника. Представник ініціюючого кредитора проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено фіксування судових засідань за допомогою відеозаписувального технічного засобу, складено протоколи судових засідань.
У судовому засіданні 11.08.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,  26.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", поручителем,  укладено договір поруки.
За даним договором поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником (Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай") зобов`язань, вказаних у ст.2 цього договору. Під зобов`язанням розуміється зобов`язання боржника перед кредитором, що випливають з договору(ів), з якого(их) випливає зобов`язання, суть та строки виконання якого передбачені ст.2 цього договору. У цьому договорі, у залежності від контексту, термін "зобов`язання" означає як всі зобов`язання боржника перед кредитором разом, які перелічені в ст.2 цього договору, так і окремо будь-яку частину цих зобов`язань (п.1.1 договору).
Пунктом 1.2 договору поруки від 26.09.2017р. визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником суми у розмірі 257.910.484,55грн. Відповідальність поручителя обмежується лише зазначеною сумою, понад цю суму поручитель не несе ніякої відповідальності за зобов`язаннями боржника.
У разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.1.3 договору).
Пункт 2.1 ст.2 договору визначає, що порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язання боржника перед кредитором за договором №09/02 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.02.2016р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Донбас" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАН-БРОК", з усіма змінами, доповненнями та первинними документами до нього, а саме: зобов`язань зі сплати грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Донбас" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАН-БРОК" на суму 257.910.484,55грн., право вимоги на яку у кредитора виникло на підставі договору №26/09/17 про відступлення права вимоги від 26.09.2017р., а обов`язок сплати якої у боржника виник на підставі договору №25/09/17 про переведення боргу від 25.09.2017р.
Пунктами 3.1 -3.3 договору поруки від 26.09.2017р. закріплено наступне:
- у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину), кредитор направляє вимогу, в якій зазначається загальна сума заборгованості, при цьому не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов`язання боржником. Вимога кредитора буде достатньою поручителю підставою виконати зобов`язання на суму, вказану у такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів;
- поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу кредитора в валюті зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги;
- у разі порушення поручителем строку виконання вимоги кредитора, поручитель повинен сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється на суму простроченого виконанням платежу за весь час прострочення.
У п.п.5.1.4, 5.1.6 договору зазначено про відсутність на дату укладання договору справ (у будь-якій їх стадії) про банкрутство поручителя; підписання цього договору не призведе до порушення установчих документів поручителя, його внутрішніх положень або будь-якого положення чинного законодавства України, що має відношення до поручителя, рішення про укладення цього договору прийняте відповідними органами управління згідно їх компетенції, визначеної уставними документами поручителя.
Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору порука за цим договором припиняється, за умови виконання поручителем зобов`язання боржника перед кредитором, в обсязі, передбаченому пунктом 1.2 цього договору; у будь-якому випадку порука припиняється 31.12.2019р.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками кредитора, поручителя (п.7.6 договору поруки).
Договір поруки від 26.09.2017р. підписано та скріплено печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", даний договір містить всі визначені законом  суттєві умови  такого виду договорів, як договір поруки.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" з вимогою відповідно до п.п.3.1, 3.2 ст.3 договору поруки від 26.09.2017р. виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 257.910.484,55грн., яка отримана боржником 27.09.2017р., проте залишена без задоволення.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» заявило свої кредиторські вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» на загальну суму 523.541.082,92грн. 
В обґрунтування кредиторських вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» посилалося на укладання з Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» договору поруки від 26.09.2017р., за яким забезпечено виконання зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги №09/02 від 09.02.2016р., виникнення права вимоги за останнім та невиконання основного зобов`язання первісним боржником, внаслідок чого виникли підстави для звернення з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат», як поручителя за зобов`язаннями, що не виконані ним по теперішній час. Дійсність цього договору сторонами не заперечується.
Зі змісту заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" №8345/4/06-2 від 30.04.2020р. про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. вбачається, що заявник в її обґрунтування посилається на наявність спеціальних підстав, які встановлені законодавством про банкрутство, на оскарження спірного правочину, а також на те, що договір поруки від 26.09.2017р. має ознаки фіктивного.
При цьому заявник зазначає, що  наступного дня (27.09.2017р.) після укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (поручителем) із Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002" (кредитором) спірного договору поруки  поручитель отримав від кредитора вимогу виконати зобов`язання за даним договором поруки. Разом з цим, ані у строк, встановлений договором, ані пізніше зобов`язання за договором поруки виконані не були. На думку заявника, така поведінка боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", а саме невиконання умов договору поруки одразу після його укладення (на наступний день) підтверджує його умисел  на момент укладення договору не створювати правові наслідки, обумовлені цим договором. Тобто, укладаючи спірний договір поруки в забезпечення вже простроченого зобов`язання, боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних дій  іншої сторони. Разом з цим, станом на момент укладення  спірного договору поруки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" мало та має значні грошові зобов`язання перед Акціонерним товариством "Сбербанк" за іншим договором поруки від 12.03.2012р. Зважаючи на дані обставини, заявник вважає, що спірний договір поруки має ознаки фіктивного договору та має бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані учасниками справи на підтвердження їх вимог докази, вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" (вих.№8345/4/06-2 від 30.04.2020р.) про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. При цьому колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.1  ст.215 ЦК України   підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 та 6   ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України   господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5   статті 203 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.            
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.   
Для визнання зобов`язання таким, що вчинене фіктивно, закон вимагає наявності сукупності наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №909/330/16).
31.07.2019р. Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатами розгляду касаційної скарги у справі №712/15231/17 провадження №61-42614св18 досліджував питання фраудаторних правочинів (правочинів, що вчинені боржником на шкоду кредиторам). 
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Аналогічні правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 23.08.2017р. у справі №306/2952/14-ц та від  09.09.2017р. у справі №359/1654/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) підтримала висновки, викладені у вищевказаних постановах.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019р. у справі №646/3972/16-ц (провадження №61-28761св18) зазначив, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України), та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, та інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Акціонерне товариство "Сбербанк" у заяві про визнання недійсним спірного договору поруки стверджує про його фіктивність, проте колегія суддів не може погодитися із таким твердженням, зважаючи на таке.
За змістом ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язан ня, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Стаття 543 ЦК України встановлює, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Як уже зазначалося, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат», як поручитель за договором поруки від 26.09.2017р., прийняло на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності із Публічним акціонерним товариством «Одеський коровай» за виконання грошових зобов`язань у сумі 257.910.484,55грн.
При цьому, прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю  «Маріупольський млинкомбінат» обов`язок надає кредиторові, Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» право у разі  порушення боржником зобов`язання, вимагати його виконання від зобов`язаної особи - поручителя.
Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю  «ЛЕО 2002» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю  «Маріупольський млинкомбінат» з вимогою відповідно до п.п.3.1, 3.2 ст.3 договору поруки від 26.09.2017р. виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 257.910.484,55грн., яка отримана боржником 27.09.2017р., проте не виконана.
Отже, враховуючи положення п.3.2 договору поруки, строк виконання основного зобов`язання поручителем становить по 03.10.2017р. включно.
Проте, дане зобов`язання, у порушення вимог статей 525, 526 ЦК України, Товариством з обмеженою відповідальністю  «Маріупольський млинкомбінат» не виконане, а тому вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю  «ЛЕО 2002» у цій частині є обґрунтованими та доведеними належним чином.
З урахуванням наведених вище обставин невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» зобов`язань за спірним договором поруки, ухвалою господарського суду Донецької області від 16.03.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» визнано кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» на суму 3.842,00грн. (1 черга); 317.554.799,03грн. (4 черга); 38.100.091,23грн. (6 черга).
Станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали набрала законної сили та була чинною ухвала господарського суду Донецької області від 16.03.2020р. Однак, місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги вищезазначені обставини та не надав  їм належної правової оцінки, що свідчить про неповноту рішення та порушення норм матеріального та процесуального права.
Акціонерне товариство «Сбербанк» у заяві про визнання недійсним спірного договору поруки зазначає, що боржник, укладаючи договір поруки, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони. Разом з цим, Акціонерне товариство «Сбербанк» не зазначає,  які саме майнові дії Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», як інша сторона, повинне було здійснити 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на ній. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та достатність.
Так, відповідно до статі 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 ГПК України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що   обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як вказано у статті 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Однак, Акціонерне товариство «Сбербанк» не надало жодних належних, допустимих, достовірних доказів в обґрунтування свого твердження щодо укладення договору поруки без відповідних майнових дій іншої сторони.
Акціонерне товариство «Сбербанк»  у заяві про визнання недійсним спірного договору поруки також зазначило, що боржник, укладаючи спірний договір поруки, безпідставно або сумнівно зменшив розмір своїх активів. 
Поряд з цим, Акціонерне товариство «Сбербанк» не навело жодних доводів щодо того,  яким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» здійснило таке зменшення, та не надало жодного доказу в обґрунтування  цього твердження. 
До того ж, слід зазначити, що договір поруки не передбачає зменшення поручителем своїх активів жодним чином, як то продаж, списання, дарування тощо.
Проте, місцевий господарський суд залишив поза увагою вищезазначені обставини та не надав  їм належної правової оцінки, що свідчить про неповноту рішення та порушення норм матеріального та процесуального права.
Акціонерне товариство «Сбербанк» у заяві про визнання недійсним спірного договору поруки також звертає увагу на те, що  боржник, укладаючи даний договір,   вчинив  дії,   що   спрямовані  на  необґрунтоване,   сумнівне  чи  непропорційне збільшення розміру зобов`язань.
Однак, зазначене твердження не може вважатися обґрунтованим, оскільки укладання договору поруки не призводить до автоматичного збільшення розміру зобов`язань у поручителя, а зобов`язання сплатити кошти виникає лише після виставлення вимоги кредитора.
Отже, Акціонерне товариство «Сбербанк» не надає жодного доказу на підтвердження того, що такі дії призводять завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносять шкоду кредиторам. Зазначені обставини також безпідставно не були враховані місцевим господарським судом.
Як уже зазначалося,  для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №909/330/16).
Проте, Акціонерним товариством «Сбербанк» не доведено наявності достатніх правових підстав для визнання спірного договору поруки недійсним як фіктивного правочину, оскільки ним не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами того, що сторони договору поруки не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки, враховуючи той факт, що у справі про банкрутство №905/2382/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат», як поручитель, відповідало в солідарному порядку перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», як кредитором.
Посилання Акціонерного товариства «Сбербанк» на те, що оспорюваний договір поруки було укладено 26.09.2017р., тобто після того, як по договору №09/02 від 09.02.2016р. поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 09.09.2017р., як на обставину, що фактично свідчить про поручительство у зобов`язанні, яке вже порушене основним боржником й, відповідно, не відповідає меті та сенсу поруки відповідно до вимог ЦК України, не відповідає обставинам справи, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» реально подало заяву про грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство. При цьому, боржник визнав дані вимоги, і господарський суд  затвердив їх відповідною ухвалою у справі про банкрутство .
До того ж слід зазначити, що норми законодавства не встановлюють жодних заборон на укладання договорів поруки після настання строку виконання основного зобов`язання.
При цьому слід зазначити, що  укладення договору поруки  було зумовлене саме неможливістю Публічного акціонерного товариства «Одеський коровай» самостійно виконати зобов`язання, необхідністю залучення для цього  поручителів.
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 31.05.2011р. у справі №33/30310, у якій наголошено, що порука за вимогу, строк виконання якого настав, свідчить про її реальність.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Слід зазначити, що законодавством України не передбачено вимоги за зобов`язанням, строк виконання якого настав або не настав.
Таким чином, на момент підписання договору поруки зобов`язання, забезпечене порукою, не виконане.
Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК України лише у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Факт пред`явлення вимоги щодо виконання грошових зобов`язань 27.09.2017р.,       тобто на наступний день після укладення договору поруки, не може свідчити, що на момент укладення оспорюваного договору поруки сторони не мали наміру створити правові наслідки, що з нього випливають, оскільки відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та на власний розсуд.
Не вчинення боржником і кредитором після пред`явлення вимоги щодо виконання грошових зобов`язань 27.09.2017р. дій з виконання забезпеченого зобов`язання не може свідчити про фіктивність поруки, оскільки такі дії є процесуальним правом, наданим їм як сторонам  у справі, а не їх обов`язком,  тоді як на той час Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» вичерпало всі можливі заходи щодо стягнення боргу.
Більше того, відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
При цьому,  якщо боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат», як поручитель, виконає зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», погасивши його грошові вимоги у справі про банкрутство згідно встановленої черговості, то це буде свідчити про відсутність фіктивності та навпаки - про наявність наміру створення правових наслідків у відношеннях між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», як кредитором, і Товариством з обмеженою відповідальністю  «Маріупольський млин комбінат», як боржником, які регулюються положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.
Проте при винесені оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд  не взяв  до уваги ці обставини справи, на які посилалося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» у своєму відзиві на заяву про визнання договору поруки недійсним.
Крім того, Акціонерне товариство «Сбербанк», стверджуючи про наявність умислу у обох сторін оспорюваного  договору   поруки   на   його    фіктивність,   посилається   на   ті   обставини, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» на той час мало багатомільйонні кредитні зобов`язання, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» не могло не знати про його реальний фінансовий стан і його об`єктивну неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.
Однак, Акціонерним товариством «Сбербанк» не доведено неможливості виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» зобов`язання за оспорюваним договором поруки саме на момент укладення договору, оскільки відповідний висновок позивачем зроблено без урахування конкретних строків та порядку виконання зобов`язань, а також без урахування та аналізу реального фінансового стану боржника на момент укладання договору.
Зважаючи на наведене, подальше невиконання боржником будь-якого зобов`язання не є беззаперечним свідченням наявності факту неможливості його виконання на момент укладання договору і доводи заявника з цього питання є безпідставними та необґрунтованими.
Дана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13.08.2019р.  у справі №912/2185/16.
Також слід зазначити, що на момент укладання договору поруки від 26.09.2017р. жодних підстав передбачати майбутню неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський млинкомбінат» та порушення щодо нього справи про банкрутство у сторін оспорюваного правочину не було, отже не могло бути і підстав для укладання договорів з метою контролю процедури банкрутства, як про це безпідставно зазначає заявник. Невиконання ж договору поруки в добровільному порядку не свідчить про його укладення без наміру реального виконання в майбутньому.
Наведене свідчить про відсутність у обох сторін умислу, спрямованого на вчинення фіктивного правочину, який виник у них до моменту укладення договору, про наявність правових наслідків, обумовлених договором, і, відповідно, про відсутність підстав для поширення статті 234 ЦК України на спірні правовідносини.
Отже, колегія суддів вважає, що заявником, Акціонерним товариством «Сбербанк» не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів  того, що спірний договір поруки має ознаки фіктивності, у зв`язку з чим підстави для задоволення заяви про визнання зазначеного договору недійсним відсутні.
При цьому, місцевий господарський суд, розглядаючи заяву про визнання спірного  договору поруки недійсним, взяв до уваги лише доводи заявника - Акціонерного товариства «Сбербанк»,  залишивши поза увагою та не надавши належної правової оцінки доводам кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002», викладеним у відзиві на зазначену заяву.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1          статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Проте, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду зазначеним вище вимогам, які ставляться до судового рішення, не відповідає.
Відтак, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального права, у зв`язку з чим дана ухвала підлягає скасуванню, а у  задоволенні заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" (вих.№8345/4/06-2 від 30.04.2020р.) про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. слід  відмовити.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", м.Київ, на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. (повний текст складено та підписано 09.06.2020р.) у справі №905/2382/18 -  задовольнити.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 02.06.2020р. (повний текст складено та підписано 09.06.2020р.) у справі №905/2382/18 - скасувати.
У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Сбербанк", м.Київ, (вих.№8345/4/06-2 від 30.04.2020р.) про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2017р. - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
У судовому засіданні 11.08.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 17.08.2020р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота