Ухвала    
 
23 липня 2020 року
м. Київ
справа № 178/1744/17
провадження № 61-9755 ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 , третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача 72 684,06 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області                 від 23 грудня 2019 рокуу задоволенні позову ПрАТ «СК «Інгосстрах» відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області                  від 23 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» 72 684,06 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.
У липні 2020 року до Верховного Суду від  ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Предметом позову у цій справі є стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, у розмірі 72 684,06 грн, ціна якого станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому в силу вимог закону зазначена справа є малозначною. При цьому, судом апеляційної інстанції цю справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження як малозначну.
Посилання  ОСОБА_1 на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань порядку здійснення страхового відшкодування є необгрунтованими. При цьому, посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі                           № 426/16825/16-ц є безпідставні, оскільки це судове рішення ухвалено за інших фактичних обставин справи.
За таких обставин, заявник не навів обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики та не додав до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається.  
При цьому, Верховним Судом неодноразово викладався висновок щодо застосування статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України у подібних правовідносинах (№ 707/2727/18 від 24 лютого               2020 року, № 754/5129/15-ц від 11 березня 2020 року, № 331/5258/17                   від 15 квітня 2020 року).
Разом з тим, доводи ОСОБА_1 про те, що справа становить для нього виняткове значення у зв`язку з порушенням його майнових прав, зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», оскільки вказана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 , третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                             О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара