ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" вересня 2020 р.                                                                  Справа №926/2017/19
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого судді:                              Плотніцький Б.Д.
суддів:                                        Мирутенка О.Л.,
                                                  Скрипчук О.С.,
при секретарі           Карнидал Л. Ю.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” № 14/4-937-20 від 08.02.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/698/20 від 19.02.2020 року),
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 14 січня 2020 року (повний текст рішення складено 15.01.2020 року, м. Чернівці, суддя Гушилик С.М.)
у справі № 926/2017/19 
порушеній за позовом 
позивача: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Чернівцігаз збут”, м.Чернівці
про стягнення заборгованості в сумі 17114396,66 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання, з яких: 6274067,21 грн інфляційні втрати, 1996724,38 грн 3% річних та 8843605,07 грн пеня, 
за участю представників:          
від позивача: Єгоров В. С. 
від відповідача:  Станько М. М.

                                                            ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 14 січня 2020 року у справі № 926/2017/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ"  про стягнення заборгованості в сумі 17114396,66 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання,  з яких 6274067,21 грн. – інфляційні втрати, 1996724,38 грн. –  три відсотка річних та пеня в сумі 8843605,07 грн. - відмовлено у повному обсязі.
На вказане рішення суду до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 14 січня 2020 року у справі № 926/2017/19 і прийняти нове, яким позов задоволити.
При цьому, апелянт зазначає, що в п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу сторони погодили,  що  підписання спільних протокольних рішень про організацію розрахунків, складених у відповідності до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20  не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, про те, що матеріали справи підтверджують факт порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного розрахунку, висновки суду стосовно оплати за газ на підставі спільних протокольних рішень не відповідають дійсності, оскільки суми грошових коштів, зазначені в цих рішеннях позивач не отримував, фактично сторони підписали спільні протокольні рішення, однак, кошти не були переведені через відсутність фінансування, відповідно до п.5.3 спільних протокольних рішень останні є чинними лише в разі проведення фінансування, про те, що вказані рішення за своєю суттю не є формою зміни договору, у зв`язку з чим висновок суду щодо їх впливу на порядок розрахунків являється помилковим, про те, що з урахуванням умов п.6.3 договору відповідач мав можливість сплачувати кошти, перераховуючи з власних рахунків на рахунки із спеціальним режимом використання, тим самим впливати на стан розрахунків, про те, що  жодним нормативним актом не передбачено обов`язку здійснювати розрахунки між продавцем та постачальником природного газу виключно з застосуванням рахунків зі спеціальним режимом використання, про те, що питання остаточного розрахунку за спожитий природний газ не регулюються алгоритмом розподілу коштів, а також про те, що, у даному випадку, відповідач не скористався наданим йому правом на здійснення остаточного розрахунку та уникнення виникнення заборгованості.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав позицію, викладену в апеляційній скарзі, просив її задоволити.
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що основним джерелом надходження коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача та оплати позивачу за реалізований природний газ є одержання коштів за поставлений природний газ для потреб населення. У зв`язку із тим, що населення розраховується за спожитий природний газ та послуги з його розподілу переважно пільгами та субсидіями, то здійснювати розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" можливо лише за рахунок коштів, що надходять зі загального фонду Державного бюджету на компенсацію витрат за поставлений природний газ даній категорії споживачів. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, що визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг а саме витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами. Тобто, державою офіційно визначається неможливість підприємства ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині. Визначаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених ними договорів. Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Оскільки, з огляду на особливості здійснення господарської діяльності між підприємствами ПЕК та специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, підстави для застосування штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні. На підставі вищевикладеного, відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №17 – 258 – Н (далі - договір).
Згідно з умовами пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати покупцеві у 2017 – 2018 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
Пунктом 1.2 договору визначено що природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.
Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 415400,00 тис.куб.метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.метрів): квітень 2017 року – 19500,000, травень 2017 року – 11800,000, червень 2017 року – 7500,000, липень 2017 року – 7500,000 серпень 2017 року  – 7500,000, за вересень 2017 року – 9100,000, жовтень 2017 року – 22500,000, листопад 2017 року – 57500,000, грудень 2017 року – 70000,000, січень 2018 року – 85000,000, лютий 2018 року – 69500,000, березень 2018 року – 202500,000.
В пункті 3.2 договору сторони узгодили, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі.
Згідно пунктів 5.1-5.3 договору ціна за 1000 куб.метрів природного газу, який передається за цим договором, з урахуванням податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, становить 5930,40 грн. за 1000 куб.метрів природного газу. У разі зміни ціни природного газу або порядку її визначення нова ціна застосовується сторонами під час складання актів приймання-передачі природного газу та проведення розрахунків за цим договором з моменту набрання чинності відповідним рішенням Кабінету міністрів України. (пункт 5.1 цього договору). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Порядок та умови проведення розрахунків за договором сторони погодили в розділі 6 договору, зокрема, умовами пункту 6.1. договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 (Офіційний вісник України, 2005 р., №2, ст.88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.
Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.
У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно), що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (Офіційний вісник України, 2005 р., №2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.
Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.
Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів який перевищують цей 5 денний строк.
Згідно з п. 6.2 договору оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.
Пунктом 6.3 договору встановлено, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.
Розділом 7 договору передбачена відповідальність сторін за цим договором. Так, відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.
У разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. (пункт 7.2 договору)
У відповідності до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.
Пунктом 11.1 визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2017 року, і діє в частині продажу природного газу до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору купівлі-продажу природного газу №17 – 258 – Н від 18.04.2017 року, позивач у період з квітня 2017 року по березень 2018 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 290300048,21 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу від 31.05.2017 року, 30.06.2017 року, 31.07.2017 року, 31.08.2017 року, 30.09.2017 року (а.с. 29-33).
Однак, як вказує позивач, відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, розрахунки за поставлений природний газ здійснив з порушенням встановлених договором строків оплати. У зв`язку з чим, посилаючись на порушення відповідачем строків виконання зобов`язань та керуючись, зокрема, ст.ст. 549, 625, 611, 612 ЦК України, ст. 230-232 ГК України, умовами договору, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 8843605,07 грн., 5548241,77 грн. 3% річних в сумі 1996724,38 грн. та  інфляційні втрати в сумі 6274067,21 грн.
В свою чергу, відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що у останнього відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.
Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (аналогічний припис містить статті 526 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Зі змісту вищезазначених положень, а також аналізу пунктів 3.3, 3.4 та 6.1 договору, вбачається, що обсяги поставленого позивачем газу та суми, що підлягали до сплати за кожен окремий місяць поставки вказаного товару встановлюється саме підписаними між сторонами актами приймання-передачі газу, які в розумінні статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час здійснення господарських операцій, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення.
Як встановлено п. 6.2 договору, оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.
З матеріалів справи встановлено, що вартість поставленого природного газу за договором №17-258-Н від 18.04.2017 року була оплачена відповідачем шляхом перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених п. 6.1 договору, на суму – 290300048,21 грн.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до частини 2 статті 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, для застосування штрафних санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених законом, договором.
Судом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від №17-258-Н від 18.04.2017 року природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", яка була чинною на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №17-58-Н від 18.04.2017 року, відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ" визначений постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам Чернівецької області.
Згідно з пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017 року постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, затвердженого відповідно до статті 12 Закону України "Про ринок природного газу".
Відповідно до пункту 1 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року (далі по тексту - Порядок-1) постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, у порядку, визначеному Національним банком України.
Відповідно до пункту 2 Порядку-1 газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.
Механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (далі - оптові продавці) визначений Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015  року (далі по тексту - Порядок-2).
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку-2 споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.
Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка здійснюють перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий газопостачальними підприємствами, двічі на день.
Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 року "Деякі питання розрахунків за спожитий природний газ" була зупинена дія пунктів 5-8 Порядку-2.
У пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 року рекомендовано банкам розподіляти кошти, що надходять з 1 квітня 2017 року на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, за спожитий природний газ побутовими споживачами та релігійними організаціями, з використанням нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорії споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)", розрахованих постачальниками природного газу відповідно до пункту 3 цієї постанови.
Згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 року розрахунок нормативу перерахування коштів здійснюється постачальниками природного газу для зарахування коштів на поточні рахунки постачальника природного газу, оператора газорозподільної системи, оператора газотранспортної системи, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового продавця природного газу за формулами, встановленими відповідно до пунктів 1 - 4 цього пункту.
Згідно з положеннями частин 1 - 3 статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій є одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Як вже було зазначено, пунктом 6.1. договору визначено, що остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводитися за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.
Однак, з 01.01.2018 року зазначена постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України  №951 від 08.11.2017 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".
Отже, з 01.01.2018 року розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року (далі по тексту - Порядок № 256).
Згідно з пунктами 2, 4 Порядку №256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1. Порядку №256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.
Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку №256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають “постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання;
Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.
Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.
Отже, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за послуги транспортування природного газу, гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з газотранспортним підприємством за послуги з транспортування лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу. Таким чином, відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому сам відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.
Виходячи з вищенаведених норм, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.
З огляду на наведене, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ.
Усі вищевикладені обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 8843605,07 грн , так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 1996724,38 грн.  та нарахувань інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України в сумі 6274067,21 грн.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі   № 910/9806/16 від 14.03.2018 року, у справі № 904/2743/16 від 14.06.2018 року, у справі  № 922/3873/17 від 02.08.2018 року, у справі № 924/1090/17 від 14.08.2018 року, 908/885/18 від 23.09.2019 року, № 908/884/18 від 24.10.2019 року.
Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ" за отриманий від позивача природний газ, на підставі договору купівлі - продажу природного газу №17-258-Н від 18.04.2017 року розрахувалося повністю. При цьому частина наданих послуг за договором відповідачем оплачена через розподільчі розрахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно із нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг); частина наданих послуг за договором за рахунок коштів державного бюджету; відповідач здійснював оплату за природний у порядку та на умовах визначених постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року, з дотриманням умов п. 6.2 договору, а остаточний розрахунок проводився відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року; матеріалами справи не підтверджено наявності суми боргу, яка була б несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не доведено обставини прострочення відповідачем здійснення розрахунків за договором №17-258-Н від 18.04.2017 року, а відтак місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)  письмовими,  речовими і електронними доказами; 2)  висновками експертів; 3)  показаннями свідків.
Згідно ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Судові витрати,  в силу  ст.129 ГПК України,  покладаються на апелянта.
керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України,  Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” № 14/4-937-20 від 08.02.2020 року залишити без  задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2020 року у справі № 926/2017/19 залишити без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.10.2020.

Головуючий -суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

Судді                                                                                Мирутенко О.Л.

          Суддя                                                                                Скрипчук О.С.