Постанова
іменем України 
21 липня 2020 року
м. Київ
справа № 654/2742/19
провадження № 51-1849 км 20
Верховний Суд колегією суддів  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
                                                                                               
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду                          від 20 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230150000805, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Грозино Коростенського району Житомирської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України   (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання                  у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 9 червня                   2019 року приблизно о 17:25, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Олешки – Гола Пристань – Скадовськ на 14 км + 360 м у напрямку                  м. Олешки, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1, дорожніх знаків 1.32, 5.35.1 та дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалася, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому переходив проїзну частину пішохід ОСОБА_8 , не надав останньому дорогу та вчинив на нього наїзд, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.     
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати                                 і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Як на порушення права на захист вказує на нероз`яснення обвинуваченому ОСОБА_7 прав у суді першої інстанції, в тому числі права мати захисника. Стверджує, що формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним за ч. 2 ст. 286 КК, не відповідає відповідному формулюванню, викладеному в обвинувальному акті. В основу обвинувального вироку покладено недопустимі докази. Зокрема, протокол огляду місця ДТП та схема до нього не підписані ОСОБА_7 . В матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи на підтвердження повноважень слідчих та прокурорів щодо здійснення досудового розслідування. Також відсутні ухвали слідчого судді про призначення судових експертиз.                  Вказує, що огляд ОСОБА_7 на стан сп`яніння проведено з порушенням встановленого порядку, а тому суд безпідставно визнав це обставиною, що обтяжує покарання. Посилається на суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. Виправлення засудженого вважає можливим зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам               ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) відповідних доводів сторони захисту не перевірив та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції  без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу захисника,                      в яких вказала на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 та просила залишити їх без зміни.   
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_7 , апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції правильно встановити фактичні обставини кримінального провадження та дати юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії   ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновки судових експертиз, результати медичного огляду ОСОБА_7 на стан сп`яніння,                    а також показання самого засудженого, який повністю визнав вину у висунутому обвинуваченні та щиро розкаявся.      
Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Доводи захисника про недопустимість в якості доказу даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними. Кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язкову участь учасників дорожньо-транспортної пригоди у проведенні огляду місця події, зокрема якщо такий огляд проведено до внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань і жодній особі не повідомлено про підозру. Відсутність у протоколі огляду місця події підпису ОСОБА_7 в даному випадку не є підставою визнання такого доказу недопустимим.
Повноваження слідчого та прокурорів у кримінальному провадженні підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 31).  
Що стосується доводів касаційної скарги про відсутність у матеріалах кримінального провадження ухвал слідчого судді про призначення судових експертиз, то колегія суддів виходить з наступного.  
За наявності сумнівів щодо допустимості висновків судових експертиз сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності                       й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, однак цього не зробила, натомість ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. 
За таких обставин, посилання захисника на стадії перегляду вироку на недопустимість вказаних доказів є неспроможними.
Крім того, як встановлено апеляційним судом на стадії перегляду вироку в апеляційному порядку, всі судові експертизи, проведені у цьому проваджені, були призначені ухвалами слідчих суддів Голопристанського районного суду від 10.06.2019, 12.06.2019 та 08.07.2019 (а.с. 113-116).   
Необґрунтованими є й доводи касаційної скарги про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_7 з підстав порушення вимог процесуального закону,                       а саме нероз`яснення обвинуваченому під час судового розгляду в суді першої інстанції його прав, у тому числі права мати захисника.
Так, відповідно до вимог ст. 345 КПК особам, які беруть участь у судовому розгляді вручаються пам`ятки про їхні права та обов`язки, передбачені цим Кодексом.              Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки                     і у разі необхідності роз`яснює їх. Виконання зазначених приписів є гарантією дотримання прав учасників судового провадження, в тому числі права обвинуваченого на захист, та спрямоване на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.
Приймаючи рішення щодо того чи є підставою для скасування вироку нероз`яснення обвинуваченому під час судового розгляду його прав, слід визначити яким чином це вплинуло на ефективність реалізації останнім таких прав та перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з журналу технічного запису судового засідання та звукозапису носія інформації, на якому зафіксовано перебіг судового процесу у суді першої інстанції, 16 вересня 2019 року під час підготовчого судового засідання                  ОСОБА_7 була вручена пам`ятка про права та обов`язки. При цьому, на запитання головуючого чи зрозумілі йому права та чи потребує він захисника, ОСОБА_7 відповів, що права зрозумілі, захист своїх інтересів буде здійснювати сам, залучення захисника у кримінальному провадженні не потребує. 
І хоча вказане мало місце на стадії підготовчого провадження 16 вересня                        2019 року, а під час судового розгляду 30 вересня 2019 року головуючий не запитував у ОСОБА_7 про необхідність залучення захисника, однак в даному випадку за змістом ч. 1 ст. 412 КПК таке порушення не є істотним та не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Враховуючи, що ОСОБА_7 , який не перебував під вартою, знав свої права, розумів їх та чітко усвідомлював можливість здійснення захисту його інтересів професійним адвокатом, при цьому ні в підготовчому провадженні, ні під час судового розгляду клопотань про залучення захисника не заявляв,  натомість повністю визнав вину та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, підстав вважати, що нероз`яснення йому під час судового розгляду прав, в тому числі й права мати захисника, вплинуло на ефективність реалізації права на захист, колегія суддів не вбачає.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                ст. 374 КПК. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, узгоджується з диспозицією ч. 2 ст. 286 КК та не виходить за межі висунутого   ОСОБА_7 обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Факт перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, крім результатів відповідного медичного огляду, також підтверджується показаннями самого засудженого, які він надав в судовому засіданні, а тому суд правильно визнав це обставиною, що обтяжує покарання.    
Призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З урахуванням тяжкості вчиненого  злочину, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким,                      конкретних обставин справи – у результаті грубого порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху настала смерть пішохода, котрий переходив проїзджу частину у світлу пору доби по пішохідному переходу, а також наявності обтяжуючої покарання обставини – керування ОСОБА_7 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, підстав для застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.
Переглянувши вирок за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , надавши його доводам, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, належну оцінку, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду в частині допустимості покладених в основу обвинувального вироку доказів, доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та щодо призначеного засудженому покарання. Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня               2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3