ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/374/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2020 (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

          У січні 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1  до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому позивач просив суд визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району по відмові у призначенні ОСОБА_1 допомоги по народженню дитини; зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", тобто 41280 грн.
Рішенням Запорізького  окружного адміністративного суду від 06.04.2020  р. адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
 Апеляційна скарга обгрунтована тим, що пунктом  6 статті  11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та абзацом 7 пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Вказує, що відсутні підстави для призначення допомоги при народженні, з пропущеним строком для звернення, з причини отримання свідоцтва про народження дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тільки 21 лютого 2019 року. Зазначає, що підставою відмови у призначенні допомоги при народженні дитини гр. ОСОБА_1 також було не підтвердження фактичного мешкання матері з дитиною за вказаною у заяві адресою, відповідно до Порядку. Зазначає, що районною комісією з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району прийнято законне, обґрунтоване та неупереджене рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини гр. ОСОБА_1 . 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2019 року 
04 грудня 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народження дитини.
15 грудня 2019 року позивач звернулась через адвоката до відповідача із заявою про надання інформації щодо призначення допомоги на її дитину.
Відповідач, листом від 28 грудня 2019 року повідомив адвоката про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку із тим, що заявника не було вдома з дитиною в день перевірки.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до   статті 46 Конституції України.
Згідно зі   статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»   кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 1   статті 13 цього Закону   з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які   їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену   Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»   (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.
Статтею 3 Закону №2811-XII   визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.
Відповідно до   ст. 10 Закону №2811-XII   допомога при народженні дитини за цим   Законом   надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
За приписами   ст. 11 Закону №2811-XII   для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Зазначені норми   Закону   кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати   державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р.
Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови в призначенні ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини стало звернення позивачки із заявою про призначення такої допомоги зі спливом 12-місячного строку з дня народження дитини. 
Колегія суддів бере до уваги доводи відповідача, що нормами   Закону №2811-XII   та Порядку №751, де визначено певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про призначення державної допомоги при народженні дитини, який в спірному випадку позивачем пропущено.
Разом з тим, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до органу соціального захисту населення з відповідною заявою в межах визначеного   законом   строку, оскільки разом і з дитиною проживала на тимчасово окупованій території.
Так, дитина позивачки народилася на території міста Єнакієво Донецької області, яке віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого   розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р.
Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII   «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями   окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей» визнано тимчасово окупованими територіями.
Відповідно до статті 1 Закону України   Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України   від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія   Конституції України   та законів України.
Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Згідно частини 1 статті 5 Закону України   Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України   від 15 квітня 2014 року № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених   Конституцією   та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.
В силу частини 1 статті 18 вищезазначеного   Закону   громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених   Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно з частиною 2   статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»   Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Суд першої інстанції обгрунтовано відзначив те, що позивачка та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини.
Таким чином, право позивачки на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
При цьому колегія суддів враховує, що фактично позов заявлено в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.
Відповідно до ч. 7   ст. 7 Сімейного Кодексу України   дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених   Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яку ратифіковано   Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.02.2018р. у справі №591/610/16-а, від 02.10.2018р. у справі №495/3711/17, від 05.09.2018р. у справі №223/859/16-а.
Враховуючи викладене, відмову відповідача у призначенні позивачці допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивачки причин, а також враховуючи, що звернення за поновленням виплати допомоги відбулось невідкладно після отримання позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, не можна визнати обґрунтованою.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.   316,   321,   322,   325 КАС України, суд, -
               ПОСТАНОВИВ:
                              
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради -залишити без задоволення. 
                Рішення  Запорізького   окружного  адміністративного  суду від 06.04.2020 - залишити без змін. 
                  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.         
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова