ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 
м. Київ
справа №320/5907/18
касаційне провадження №К/9901/6991/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Чиркіна С.М.,
суддів:                 Стародуба О.П., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 (головуючий суддя: Аліменко В.О., судді: Безименна Н.В., Кучма А.Ю.) у справі №320/5907/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Броварський об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), третя особа: Броварський об`єднаний міський військовий комісаріат (далі – третя особа), в якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби від 21.09.2018 № 93, в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 ;
зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи з 04.01.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення,      контузії, захворювання, пов`язаних з його виконанням обов`язків військової служби      при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення      і виплати одноразової грошової допомоги у разі      загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 та статей 16 – 16-3 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішення, відповідач 19.11.2019 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статей 295, 296 КАС України, а саме: апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення, а вказані підстави для поновлення цього строку визнані судом неповажними. Скаржнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. Постановляючи цю ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не зазначено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2019.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу у якій просить суд касаційної інстанції скасувати її, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга обґрунтована тим, що працівник, якому доручено судовий супровід цієї справи неналежно виконував свої посадові обов`язки у зв`язку з чим був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Скаржник наголошує, що після встановлення факту неналежного виконання працівником своїх обов`язків (неподання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції), відповідачем невідкладно подано зазначену апеляційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 18.08.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
На адресу суду касаційної інстанції від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Третя особа правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалася.
Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судом, перевірив правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.
Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення апеляційної скарги, в тому числі щодо своєчасного оскарження судового рішення для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення постановлене 18.01.2019 у порядку письмового провадження. Копія рішення суду першої інстанції отримана уповноваженим представником відповідача – 02.04.2019, що підтверджується інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 72).
Апеляційну скаргу подано 19.11.2019, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження скаржник вказав на те, що несвоєчасна подача апеляційної скарги була зумовлена неналежним виконанням працівником юридичного відділу своїх посадових обов`язків у зв`язку з чим останній був підданий дисциплінарному стягненню.
Частиною першою      статті 121 КАС України      передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься в постанові від 05.06.2018 у справі № 810/1685/17, законодавством покладено обов`язок дотримання процесуальних строків саме на учасника справи, а не на його окремих працівників. А тому, неналежна організація трудового процесу з боку відповідальних осіб не може бути поважною причиною для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Об`єктивних чинників, які свідчать про неможливість своєчасного та належного оформлення апеляційної скарги у відповідності до вимог статей 295, 296 КАС України іншими працівниками юридичного відділу, скаржником не наведено.
Так, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, Верховний Суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Доводи касаційної скарги дублюють позицію відповідача, викладену в клопотанні про поновлення строку на апеляційне провадження (подавалось до суду апеляційної інстанції на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху) та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №320/5907/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                             С. М. Чиркін
                                                                                          О. П. Стародуб
                                                                                          В. М. Шарапа