Ухвала
іменем України 
21 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 299/3169/18
провадження № 51-4483 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини
За вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2018 року, залишеним без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 
17 червня 2020 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат по справі.
Суд визнавОСОБА_5 винуватим у незаконному посіві та вирощуванні конопель за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, на початку весни 2018 року ОСОБА_5 через мережу Інтернет придбав насіння рослин коноплі, після чого посіяв їх на раніше прокультивованому ним городі за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 . У подальшому, з весни 2018 року, він забезпечував належне вирощування 33 рослин коноплі на городі до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції. Так, 04 вересня 2018 року близько 07:40 під час проведення обшуку за вказаним місцем проживання    ОСОБА_5 було виявлено та вилучено 33 рослини, які відповідно до висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України №6/509 від 20.09.2018 року є рослинами коноплі, містять гетрагідроканабінол та інші канабілоїди (канабінол, канабідіол) і віднесені до рослин, що містять наркотичні засоби та психотронні речовини.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та  правильності юридичної оцінки діянь, просить скасувати на підставі п. 3 ч. 1 
ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені місцевим судом порушення статей 50, 65 КК, що призвело до призначення м`якого заходу примусу. 
Мотиви Суду
За змістом ст. 50 КК значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_5 призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається з копії вироку, призначаючи    ОСОБА_5 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК впливають на вибір заходу примусу та  порядок його відбування.
Згідно з наданою копією оспорюваної ухвали апеляційний суд, переглядаючи вирок, належним чином перевірив усі доводи прокурора, зокрема і щодо призначення м`якого покарання, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у  касаційній скарзі, й умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, на яких відмовив у задоволенні вимог прокурора.
Так, погоджуючись із вироком, апеляційний суд зазначив, що, призначаючи покарання ОСОБА_5 , місцевий суд врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані, що характеризують особу винного (раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на  спеціальних обліках не перебуває, одружений, на утриманні та вихованні має малолітніх дітей), наявність пом`якшуючих покарання обставин (визнання провини). Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
З огляду на все це апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 310 КК у виді штрафу 
за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчиненого ним протиправного діяння, його небезпечності та наслідку, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Усупереч твердженням прокурора у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду за змістом не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права під час здійснення апеляційного провадження, а тому і немає необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                        ОСОБА_3