Справа № 303/4855/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Чучки Н.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Герасько Лариси Юхимівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 вересня 2019 року (у складі судді Монича В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України та міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, третя особа — Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області, про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням судових рішень,-
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у липні 2019 р. 
       Просила стягнути з Держави України в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України завдані їй збитки неналежним виконанням рішення суду – всього в розмірі 634 923,95 грн., у т.ч. 152 292,10 грн. – основного боргу, 22 180 грн. – 3% річних, 215 303,48 грн. – інфляційних утрат, 245 148,37 грн. – пені, і 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що 23 березня 2012 р. Мукачівським міськрайонним судом у цивільній справі № 0707/770/2012 видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 125 000 грн.
       08 травня 2012 р. було відкрито виконавче провадження.
       20 червня 2012 р. складено акт опису та арешту майна боржника, а саме – квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
       23 липня 2013 р. між МВ ДВС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області та ТОВ «УкрспецторгГрупп» укладено договір про надання послуг із організації і проведення електронних торгів із реалізації майна боржника (квартири) зі стартовою ціною 163 685 грн.
       07 серпня 2013 р. Мукачівським міськрайонним судом у цивільній справі № 303/1815/2013 видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 93 293,40 грн.
       Усього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 218 293,40 грн.
       Відповідно до розпорядження №19292503/6 від 20 січня 2014 р. ОСОБА_1 виконавчою службою було перераховано 66 001,30 грн.
       26 червня 2014 р. виконавчі листи повернуті стягувачу в зв`язку з тим, що за боржником не зареєстроване рухоме чи не рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними. Відтак, судові рішення залишились невиконаними.
       При виконанні рішень суду на суму 152 292,10 грн. державним виконавцем були порушені норми закону, які унеможливили їх виконання.
       Судові рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сум заборгованості не виконані, що є підставою для установленої законом відповідальності.
       Також у зв`язку з невиконанням судових рішень позивач зазнала сильних душевних страждань.
       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 вересня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-суд першої інстанції незаконно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження;
-судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки заочному рішенню Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 р., оскільки саме ним були встановлені неправомірні дії державної виконавчої служби.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог.
       При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 20.04.2012 р. Мукачівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №0707/770/2012 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 125 000 грн. (а.с.25). 07.08.2013 р. Мукачівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист у справі № 303/1815/2013 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 93 293 грн. (а.с.26). Відповідно до акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 10.12.2013 р., 28.11.2013 р. відбулася реалізація арештованого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була продана переможцю торгів – ОСОБА_3 , за суму 87 000 грн. (а.с.27). Відповідно до розпорядження № 19292503/6 від 20.01.2014 р. виконавчою службою було перераховано на користь ОСОБА_1 66 001, 30 грн. (а.с.29). 26.06.2014 р. виконавчі листи № 0707/770/2012 та № 303/1815/2013 були повернуті ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що за боржником ОСОБА_2 не зареєстроване рухоме чи нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.28).
       Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.12.2015 р. визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, які відбулися 28 листопада 2013 р., зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як такі, що проведені з порушенням вимог закону, визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, визнано незаконним і скасовано акт державного виконавця від 10 грудня 2013 р. про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися з дотриманням норм законів України. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.22-23).
       Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
       Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
       Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
       Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
       При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
       Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
       Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
       Одним із доводів апеляційної скарги є те, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 р., були встановлені неправомірні дії державної виконавчої служби.
       Колегія суддів не може погодитися із таким твердженням, оскільки він зводиться до неправильного розуміння стороною позивача обставин справи та норм матеріального закону, які регулюють спірні правовідносини.
       Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
       Предметом позову у цій справі є вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих їй Мукачівським МВ ДВС.
       Факт наявності заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 р., яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що відбулися 28 листопада 2013 р., зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як такі, що проведені з порушенням вимог закону, визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, визнано незаконним і скасовано акт державного виконавця від 10 грудня 2013 р. про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися з дотриманням норм законів України, як на підставу задоволення позовних вимог про відшкодування збитків, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку міжчастковим виконанням судових рішень (яким було стягнуто суми заборгованості на користь ОСОБА_1 ) і завданим збитками.
       Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Сам факт часткового виконання судових рішень не може бути підставою для безспірного списання збитків у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми.Сума нестягнутого Мукачівським МВ ДВС у порядку виконавчого провадження боргу не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.
       Позивачем не доведено, що дії державного виконавця призвели до заподіяння їй збитків і моральної шкоди, а докази, на які вона посилається, не підтверджують сукупність всіх необхідних складових для притягнення державної виконавчої служби до цивільно-правової відповідальності.
       Щодо доводу апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження із порушенням норм процесуального права, колегія суддів зауважує наступне.
       Відповідно до п.5 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у редакції чинній на момент відкриття провадження у справі.
       Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав: з 1 січня 2019 р. - 1921 грн., з 1 липня - 2007 грн., з 1 грудня - 2102 грн.
       Отже на момент відкриття провадження у справі (01 серпня 2019 р.) ціна позову (634 923,95 грн.) не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 1 003 500 грн.)
       Позивач зверталася до суду із заявою проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.45-47).
       Судом першої інстанції клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення (а.с.49).
       У силу вимог ч.4 ст.274 ЦПК України справа за позовом ОСОБА_1 не підпадає під ті категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення (п.7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
       Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу адвоката Герасько Лариси Юхимівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.                         2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 вересня 2019 року залишити без змін.                                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 01 липня 2020 р.
Судді: