Ухвала 
22 липня 2020 року
м. Київ
справа №161/19963/18
провадження №61-10214ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєв С. Ю., Сімоненко В. М.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області  від  16  грудня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якому просила стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 дол. США, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 800 дол. США щомісячно, на своє утримання, починаючи з 12 грудня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_4 трирічного віку.
Рішенням   Луцького   міськрайонного   суду   Волинської  області  від  16  грудня 2019 рок  позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіці Узбекистан, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 250 (двісті п`ятьдесят) доларів США щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіці Узбекистан, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 50 (п`ятьдесят) доларів США щомісячно, починаючи з 12 грудня 2018 року та до 06 квітня 2021 року , тобто до досягнення дитиною трьох років.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допусщено до обов`язкового негайного виконання.
Постановою Волинського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року в даній справі залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року,  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції встановив, що дана справа є малозначною.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком та приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Предметом спору в даній справі є стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на дружину, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
У поданій касаційній скарзі заявник посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки судами помилково віднесено справу до категорії малозначних.
Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа не є малозначною.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від  23  жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                            Є. В. Петров
                                                                                                                                    С. Ю. Мартєв
                                                                                                                               В. М. Сімоненко