Постанова
іменем України

15 липня 2020 року
м. Київ
 
справа №642/3949/19
провадження №51-2054км20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання                        ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,                                                                                    
                                                
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220510000504, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кісловодська Ставропільського краю РФ, жителя м. Харкова (без реєстрації місцяпроживання та постійного місця проживання), 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі–КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ленінський районний суд м. Харкова вироком від 19 грудня 2019 року засудив 
ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої 
ОСОБА_8 9767, 43 грн  у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн – моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2020 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін. 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 24  лютого 2019 року близько 20:05, перебуваючи в районі шляхопроводу «Магомета Караєва», що розташований на вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, з корисливого мотиву, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я, вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_8 , а саме завдав одного удару у задню частину голови та, зробивши крок назад, завдав двох ударів кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого потерпіла втратила свідомість і впала на землю, потім, нахилившись над нею, завдав їй ще одного удару кулаком в обличчя, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_7 заволодів сумкою потерпілої, де був гаманець із грішми в сумі 120 грн, мобільний телефон марки «Meizu m6T», блютуз-гарнітура, навушники, зарядний пристрій та інші вказані у вироку речі, а всього на загальну суму 4188, 15 грн. 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу  
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність цього судового рішення вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). На обґрунтування своїх доводів вказує, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не підтверджені доказами, дослідженими місцевим судом, та ґрунтуються на суперечливих доказах. Зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_9 у взаємозв`язку з іншими доказами  та не взяв до уваги того, що останній обмовив ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності. Стверджує, що його підзахисний не міг завдати потерпілій ОСОБА_8 ударів правим кулаком через ваду, яка не дозволяє стиснути руку в кулак.   
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу.  Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити ухвалу апеляційного суду без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Під час розгляду касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом перегляду в касаційному суді. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджено детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і правильно оцінив.
Зокрема, такий висновок місцевий суд обґрунтував показаннями, наданими в  судовому засіданні потерпілою ОСОБА_8 , про те, що вона 24 лютого 2019  року близько 20:00 йшла по мосту на вул. Полтавський Шлях, назустріч їй йшли ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , коли вони проходили повз неї, то відчула удар у ліву частину потилиці, а потім ОСОБА_7 завдав їй декілька ударів правим кулаком у праву частину обличчя, після чого вона втратила свідомість, а коли опритомніла виявила, що зникла її сумка з речами; показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що у вказаний вище день і час  вони з ОСОБА_7 йшли по мосту «Магомета Караєва» у бік метро, назустріч їм йшла жінка, порівнявшись із нею останній завдав їй удару кулаком у потилицю, а після того як вона впала на землю, завдав їй ще одного удару в обличчя і забрав сумку; показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про те, що вранці 25 лютого 2019 року ОСОБА_7 звернувся до них з  проханням продати мобільний телефон «Meizu», що вони і зробили з допомогою ОСОБА_12 , а гроші від продажу передали йому; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показаннями експерта ОСОБА_14 , який повністю підтримав свої висновки від 19 березня та 20 травня 2019 року. 
Вказані показання потерпілої та свідків суд правильно визнав послідовними й такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, підстав не довіряти їм у суду не було. Мотивів для обмови потерпілою ОСОБА_8 засудженого суд не встановив. 
Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджено даними протоколу огляду місця події від 5 березня 2019 року з фототаблицею до нього, згідно з яким під час огляду моста «Магомета Караєва» на вул. Полтавський Шлях у м. Харкові виявлено, вилучено та скопійовано на компакт-диск файли відеозаписів з камер відеоспостереження; даними протоколу огляду диска та перегляду відеозапису від 5 березня 2019 року; даними протоколу огляду місця події від 22 квітня 2019 року за яким у приміщенні магазину «Ровесник», розташованого на вул. Л. Ландау, 12 у м. Харкові, вилучено акт купівлі про продаж ОСОБА_12 мобільного телефону «Meizu m6T» від 25 лютого 2019 року; даними протоколу огляду місця події від 22 квітня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_15 добровільно видав мобільний телефон «Meizu m6T», придбаний ним у магазині «Ровесник» за вищевказаною адресою; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23 квітня 2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_7 , який 24 лютого 2019 року вчинив розбійний напад щодо неї; даними протоколу огляду і перегляду відеозапису від 17 травня 2019 року, під час перегляду якого потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що у чоловіка високого зросту на правому плечі висіла її сумка, викрадена під час вчинення розбійного нападу на неї; висновком експерта від 19 березня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя; висновками експертів від 20 травня і 11 червня 2019 року. 
Зібрані у справі докази отримано в порядку, визначеному законом, вони повністю узгоджуються між собою, а тому місцевий суд обґрунтовано та правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку.
З урахуванням викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу,  та поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, і правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187 КК. 
Покарання, призначене засудженому відповідно до вимог статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 і постановив мотивовану ухвалу, якою залишив цю скаргу без задоволення, а вирок без змін. При цьому доводи в апеляційній скарзі захисника, зокрема й ті, на які він посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано їх спростував.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам  статей 370, 419 КПК.
Доводи захисника про вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 ОСОБА_9 , які перевіряли суди першої та апеляційної інстанцій, не знайшли свого підтвердження. Так, потерпіла ОСОБА_8 у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій чітко вказувала, що саме ОСОБА_7 завдав їй ударів кулаком в обличчя, внаслідок чого вона втратила свідомість. При цьому потерпіла стверджувала, що засуджений, завдаючи їй ударів в обличчя, розмахував обома руками. Крім того, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні проводився лише стосовно ОСОБА_7 , якому було висунуто обвинувачення, і в межах пред`явленого йому обвинувачення відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК. 
Твердження про те, що ОСОБА_7 не міг завдати ударів кулаком через ваду правої руки, яку не може стиснути у кулак, є непереконливими, оскільки стороною захисту не надано будь-яких документів на підтвердження цього факту.   
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що могли бути підставами для скасування ухвали апеляційного суду щодо засудженого, під час розгляду справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому колегія суддів вважає за необхідне залишити подану касаційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника засудженого – адвоката ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                   ОСОБА_3