Дата документу 30.06.2020 Справа № 334/169/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2184/20                                        Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Є.У.№ 334/169/20                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30  червня 2020 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Кочеткової І.В.
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар:                       Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,  
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2020 року, 
ВСТАНОВИВ:
В січні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 25.01.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2  було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останньому було надано кредит на суму 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі строком повернення, що відповідає строку дії картки.  ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2  помер, спадкоємцем першої черги після його смерті є його батько ОСОБА_1 , який постійно зареєстрований і проживає за однією адресою із спадкодавцем у АДРЕСА_1 , а отже вважається таким, що прийняв спадщину. 03.08.2018 Банк направив претензію до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, на яку отримав відповідь про відсутність спадкової справи після померлого  ОСОБА_2  30.08.2019 Банк направив  ОСОБА_1   як до спадкоємця померлого боржника  ОСОБА_2  вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, розмір якої становить 16 000,00 грн., проте відповідач вимоги претензії не виконав.  Посилаючись на зазначені обставини, просив суд на підставі ст.1281 ЦК України стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 25.01.2012 у розмірі 16000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.
Рішенням Ленінськогорайонного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2020 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 як спадкоємець померлого боржника ОСОБА_2 відповідає за боргами останнього в межах вартості спадкового майна. Оскільки після смерті ОСОБА_2 спадщини не залишилося, відсутні підстави для стягнення із спадкоємця на користь кредитора боргу за кредитним договором. 
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольни в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду з рішенням суду першої інстанції у зв`язку з тим, що на думку апелянта матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України заявив про відмову від прийняття спадщини, доказів того, що відповідач не проживав разом із позичальником на день його смерті, він також не надав. Вказані обставини не були враховані під час ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не перевірив, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця цього права. Відповідач не з`явився до суду, заперечень та відзиву на позов не надав, так само і не надав доказів про те, що вартість спадкового майна є меншою, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а тому, на думку АТ КБ «ПриватБанк», саме на відповідачеві лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник банку не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, визнавши причини його неявки неповажними.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 пояснив у суді апеляційної інстанції, що його син ОСОБА_2 був інвалідом другої групи, після його смерті ніякого майна не залишилося. Будинок, в якому був зареєстрований син, є особистою власністю відповідача, що підтверджується договором дарування житлового будинку, копію якого просив долучити до матеріалів справи. У суді першої інстанції участі у розгляді справи не приймав за станом здоров`я, оскільки після смерті сина переніс інсульт. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що 25.01.2012  між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на виконання якого Банк надав позичальнику платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, та встановив кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн. (а.с. 14).
09.08.2017 ОСОБА_2 помер (а.с.52).
На час смерті позичальника за його картковим рахунком обліковується заборгованість на суму 16 000 грн. (а.с.9-13). 
12.07.2018 Банк направив претензію до Другої запорізької державної нотаріальної контори, в якій повідомив, що розмір невиконаних боргових зобов`язань позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» складає 16 020 грн. (а.с.60).
За повідомленням Другої запорізької державної нотаріальної контори від 04.08.2018 №1526/02-14 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, ніхто із спадкоємців за отриманням спадщини не звертався.
30.08.2018 АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію до ОСОБА_1 , в якій повідомив останнього про борги його сина ОСОБА_2 за кредитним договором від 26.07.2017 у розмірі 16 000,00 грн. (а.с.62).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Установивши, що у померлого боржника відсутнє спадкове майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з батька померлого позичальника.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи є неспроможними.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, будь-яких клопотань щодо витребування письмових доказів з метою з`ясування кола спадкоємців померлого боржника, складу спадкового майна тощо Банк суду не заявляв, доказів неможливості самостійно витребувати відповідні докази суду не надавав.
До позовної заяви додано клопотання представника Банку про розгляд справи за відсутності представника Банку на підставі всіх наданих суду письмових доказів.
Участі у судовому засіданні представник Банку ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не приймав. 
Доводи Банку в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 може бути власником будинку, в якому був зареєстрований до своєї смерті і в якому проживає відповідач, а отже останній має відповідати за борговими зобов`язаннями свого сина, є неспроможними і ґрунтуються на припущеннях.
Відповідно до договору дарування житлового будинку від 09.08.1997, посвідченого Другою запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-990, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 – відповідач по справі.
Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Не надання відповідачем, який є особою похилого віку і переніс тяжке серцево-судинне захворювання, відзиву на позов не свідчить про визнання позову і не дає підстав вважати, що позовні вимоги є доведеними, адже обов`язок доказування і подання доказів, відповідно до норм статті 81 ЦПК України, покладається саме на сторони. 
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08 травня 2020 року у по цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.
Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська