Постанова
Іменем України
 
28 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 202/23136/13-ц
 
провадження № 61-7818св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду                                                    м. Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року у складі судді Слюсар Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року                   у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 12 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 85 000 доларів США зі сплатою за користування ними відсотків у розмірі 11,04 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2021 року. 
Вимоги до ОСОБА_1 , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 договорів поруки.
Вказувало, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у зв`язку із чим, станом                         на 28 лютого 2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 229 840,65 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України становить 1 836 426,81 грн. 
 
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 229 840,65 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України становить 1 836 426,81 грн, за вищевказаним кредитним договором, стягнути солідарно з відповідачів на його користь 10 000 грн судових витрат у справі, крім того стягнути з ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу у сумі 3 200 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська            від 11 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення задоволено. 
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                      від 11 жовтня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                              від 29 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року, у задоволенні позову                                  АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що банк вже стягнув достроково судовим рішенням повний розмір кредитної заборгованості, при цьому не довів видачу позичальнику нового кредиту.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду,                            АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що сума кредиту була збільшена на сплачені банком за позичальника страхові платежі, які були включені до загальної заборгованості за тілом кредиту.
Також вказує, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 176/2251/18 (провадження № 61-10420св19).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ратушна Р. П., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є необґрунтованими, зокрема доводи про збільшення тіла кредиту є безпідставними, оскільки судовим рішенням було стягнуто повний розмір кредитної заборгованості за спірним кредитним договором, а висновок Верховного Суду, на який посилається заявник, немає жодного значення для вирішення цієї справи. Висновки судів попередніх інстанцій вважає правильними та законними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Після звернення до суду та стягнення судовим рішенням суми заборгованості за кредитом у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
 
Встановивши, що рішенням Жовтневого районного суду                                           м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року на користь банку було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором               від 12 грудня 2007 року у повному обсязі, проте на даний час рішення не виконано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку, враховуючи, що вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України заявлено не було.
 
Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові                       від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження                              № 14-10цс18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Доводи касаційної скарги про те, що боржнику було збільшено суму кредиту не заслуговують на увагу, оскільки банком не доведено це належними доказами, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.
 
Посилання заявника на неврахування судами висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 176/2251/18 (провадження № 61-10420св19), є безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, яка переглядається, не є подібними.
 
Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                від 29 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк