КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 червня 2020 року                                                                                       м. Київ
                                                                                                      
          Справа №755/17374/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4799/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                    суддів:                                    Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.                                         за участю секретаря             Лугового Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва  постановлену під головуванням судді Виниченко Л.М. 04 листопада 2019 року у м. Києві, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Світоч», третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» Алієв Гусейн Азіз Огли про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.
Заборонено Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині вимог відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь яких дій з боку відповідача, спрямованих на відчуження спірної квартири, що в свою чергу унеможливлює виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне задовольнити частково подану позивачем заяву. Враховуючи принцип співмірності в іншій частині заява задоволенню не підлягає.
  
Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «Альфа-Банк», його представником подано апеляційну скаргу посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, що постановлена з норм процесуального права. Вказує на те, що позивачем не надано жодного документа, який би підтвердив існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Судом першої інстанції не надано оцінки жодному доводу, не наведено конкретних підстав, з яких вбачається наявність необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не з'ясував обставин, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Також вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.   
Враховуючи вищевикладене, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. 
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
 
Судом встановлено, що в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», КП «Світоч», третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» Алієв Гусейн Азіз Огли про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вчиняти дії по розпорядженню квартирою зі зняттям з реєстраційного обліку та виселення всіх її мешканців, у тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, дарування, передавати в іпотеку, проникати в квартиру без згоди ОСОБА_1 , вселяти інших осіб, користуватися квартирою будь-яким способом без згоди ОСОБА_1 .. Заборонити АТ «Укрсоцбанк» здійснювати дії щодо відключення квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від електричних мереж, газопостачання, комунікацій.
Заява мотивована тим, що є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду. 
Задовольняючи заяву в частині заборони вчиняти дії щодо відчуження квартири, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття цих заходів забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в іншій частині. Ухвала суду в цій частині не оскаржується, а тому перегляду не підлягає.
 
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вигоди, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, основною умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Таким чином, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Як вбачається з матеріалів справи,  позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним вище позовом, в якому просив визнання протиправними дій та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієвим Гусейн Азіз Огли та запис про право власності 29994917, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ПАТ «Укрсоцбанк».
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач прагне відновити своє право власності на нерухоме майно, і у разі задоволення позовних вимог його право власності буде відновлено.
Разом з цим, у разі подальшого відчуження квартири, відновлення  порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим чи неможливим, і позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права, зокрема, залучати до участі у справі нових учасників, пред`являти нові позовні вимоги, тощо, що призведе до порушення строків розгляду даної справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо відчуження майна, що є предметом спору.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на правильність висновків суду першої інстанції не впливає та не спростовує їх. Крім того, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком, в зв`язку із відсутністю передбачених ч. 3 ст.154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Таким чином. доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 24 червня 2020 року.