Справа № 344/9566/14-ц 
Провадження № 22-ц/4808/555/20 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року                 м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Девляшевського В.А.,
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                       секретаря                Мельник О.В.,
                       з участю:                представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене головуючою суддею Пастернак І.А. 30 січня 2020 року, повний текст якого складено 10 лютого 2020 року,
в с т а н о в и в:
У липні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 27 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11114688000 на суму 37 190 швейцарських франків зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 26 лютого 2028 року. В забезпечення виконання умов вищезгаданого кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 27 лютого 2007 року було укладено договір поруки №11114688000/1П. У зв`язку із невиконанням умов договору про надання споживчого кредиту щодо повернення кредитних коштів, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2014 року склала 47 263,42 швейцарських франків, що еквівалентно 584 584,62 грн, з яких: 32 910,09 швейцарських франків, що еквівалентно 407 053,32 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 127,98 швейцарських франків, що еквівалентно 150 006,72 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 863,64 швейцарських франків, що еквівалентно 10 682,07 грн - пеня за тілом кредиту та 1 361,71 швейцарських франків, що еквівалентно 16 842,51 грн - пеня за процентами. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється погасити вказану заборгованість, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути вищезазначену заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у примусовому порядку, а також 3 654 грн судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту №11114688000 від 27 лютого 2007 року в розмірі 47 263,42 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 584 584,62 грн та 3 654 грн сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Відповідач вказує на те, що вона була позбавлена права висловити свою думку щодо предмету позову та наданих розрахунків, оскільки не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що в долученому до матеріалів справи розрахунку заборгованості є ряд недоліків, зокрема: відсутня графа «ОБ» та її тлумачення; при розрахунку пені ставка НБУ вказана за 10, 15, 30 днів, хоча вона постійно коливалась; не підсумована та не вказана загальна сума погашення заборгованості відповідачем, оскільки позичальник вносив різні суми різними платежами; не вказано також і загальні суми залишку строкової та простроченої заборгованостей, а тільки зазначено загальний залишок заборгованості. Крім того ОСОБА_1 вказує, що фактично пред`явлена вимога про погашення заборгованості та власне позов мають суттєві розбіжності в пред`явлених платежах та сумах. Апелянт зауважує також, що в розрахунку заборгованості відсутнє розмежування в щомісячному платежі тіла та відсотків, а також порядок нарахування пені на тіло кредиту та відсотки. На думку ОСОБА_1 , заявлені ПАТ «УкрСиббанк» наведені суми в розрахунку не ґрунтуються на умовах кредитного договору. Посилаючись на вищенаведене, апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».
В надісланому на адресу апеляційного суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ПАТ «УкрСиббанк» доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Додатково представник позивача зазначає, що у довідці-розрахунку заборгованості за кредитом міститься графа «Сума фактичного погашення за наданим кредитом», де вказані усі суми, що були сплачені ОСОБА_1 та зараховані на погашення тіла кредиту з зазначенням дати здійснення платежу, які в загальному складають 4 279,91 швейцарських франків. Крім того, у розрахунку заборгованості за процентами підсумовано загальну суму процентів, сплачену позичальником за користування кредитом, що становить 10 987,50 швейцарських франків. Також представник позивача зауважує, що у долучених до матеріалів справи розрахунках пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами чітко зазначено, на які саме суми нараховувалась пеня та за який період з врахуванням облікової ставки НБУ за відповідні періоди. При цьому, апелянтом не надано доказів того, що облікова ставка НБУ за вказані періоди була іншою. Представник ПАТ «УкрСиббанк» вважає необґрунтованими посилання апелянта на розбіжності в пред`явлених платежах та сумах, оскільки як у надісланій ОСОБА_1 вимозі, так і в позові зазначено суму основного боргу - 32 910,09 швейцарських франків. Посилаючись на те, що вищевказані довідки-розрахунки відповідають умовам договору та відображають усі погашення по кредиту, здійсненні ОСОБА_1 та суму заборгованості, що підлягає до стягнення, представник ПАТ «УкрСиббанк» просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідач ОСОБА_2 та її представник в засідання апеляційного суду не з`явились, однак представник ОСОБА_2 надіслала на адресу заяву про розгляд справи за їх відсутності. Отже, є підстави для розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 та її представника. Додатково представником ОСОБА_2 зазначено, що рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_2 не оскаржується, а тому просить його в цій частині не переглядати. Крім того, представник відповідача вказала, що апелянтом не надано свого розрахунку заборгованості, належних доказів та квитанцій, які могли б підтвердити часткову чи повну оплату позичальником боргу, чи спростувати вимоги банку.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ілляшенко О.В. апеляційну скаргу з вищезазначених підстав підтримала, додатково зазначивши, що розрахунок заборгованості не містить відповідного обґрунтування розміру кредитної заборгованості, стягнутої місцевим судом.
Представник ПАТ «УкрСиббанк» в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_2 жодним із учасників справи не оспорюється, а тому у відповідності до ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції з врахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту, оскільки у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту щодо повернення кредитних коштів, у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 47 263,42 швейцарських франків, що еквівалентно 584 584,62 грн, яку остання відмовилась погашати в добровільному порядку. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується. 
Разом з тим, аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що його мотивувальна частина не є достатньо обґрунтованою, і в ній в повній мірі не зазначено, які правові норми підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами. Крім того, резолютивна частина оскарженого рішення містить лише загальну суму кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , що в подальшому може ускладнити виконання даного рішення.
Апеляційний суд зауважує, що в резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову в обов`язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті, що узгоджується із рекомендаціями, наданими судам в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».
За змістом ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне доповнити мотивувальну та резолютивну частини даного рішення наступним.
Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 27 лютого 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11114688000 на суму 37 190,00 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних та кінцевим терміном повернення 26.02.2028 року (а.с.15-18).
Встановлено, що ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 31 березня 2014 року становила 47 263,42 швейцарських франків, що еквівалентно 584 584,62 грн, з яких: 32 910,09 швейцарських франків, що еквівалентно 407 053,32 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 127,98 швейцарських франків, що еквівалентно 150 006,72 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 863,64 швейцарських франків, що еквівалентно 10 682,07 грн - пеня за тілом кредиту та 1 361,71 швейцарських франків, що еквівалентно 16 842,51 грн - пеня за процентами (а.с.7-14).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитора до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, а тому вони підлягають врахуванню при вирішенні даного цивільно-правового спору.
Судом першої інстанції встановлено, що за договором кредиту строк виконання основного зобов`язання сторонами було визначено до 26 лютого 2028 року. Також при апеляційному розгляді встановлено і підтверджено розрахунком кредитної заборгованості, що останні платежі за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 було здійснено 29 січня 2010 року на суму 147,67 швейцарських франків і зарахований на сплату тіла кредиту, а також 12 жовтня 2011 року на суму 218 швейцарських франків і зарахований на сплату відсотків за користування кредитом (зворот а.с.7, 11).
Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься також Графік погашення кредиту, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язувалась щомісячно в період з 1 до 25 числа місяця сплачувати відповідний платіж у розмірі 147,58 швейцарських франків (а.с. 19-21).
Зазначене дає підстави апеляційному суду для висновку, що кредитним договором був встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням).
А тому, оскільки договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Таким чином, кредитор, пред`явивши письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним 01 квітня 2014 року (а.с.23-24), а в подальшому 27 червня 2014 року - позов з такими вимогами, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.
Оскільки право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем строку внесення чергового платежу, то з урахуванням наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості (а.с. 7-14) - з наступного дня після 12 жовтня 2011 року почала перебіг позовна давність щодо вимог про стягнення такого щомісячного платежу. При цьому, слід зазначити, цей строк обраховується та спливає стосовно кожного щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не стосовно заборгованості за кредитом в цілому.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з заявленим позивачем та визначеним судом першої інстанції розміром кредитної заборгованості, яку у зв`язку із неналежним виконанням кредитного договору допустила ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд констатує, що визначений позивачем розмір заборгованості станом на 31 березня 2014 року, який складається із сум тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені за неналежне виконання кредитних зобов`язань, є арифметично правильним, відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, розрахований в межах строків позовної давності, передбачених чинним законодавством, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. 
При цьому, слід зазначити, що в даному розрахунку відображені усі суми здійснених ОСОБА_1 платежів на погашення тіла кредиту з зазначенням дати їх сплати, загальна сума яких склала 4 279,91 швейцарських франків, а також суми сплачених нею процентів за користування кредитом у загальному розмірі 10 987,50 швейцарських франків.
Апеляційний суд зауважує, що відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій спростовано не було.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості містить ряд недоліків, зокрема: не підсумована та не вказана загальна сума погашення заборгованості відповідачем, не вказано загальні суми залишку строкової та простроченої заборгованостей, а тільки зазначено загальний залишок заборгованості, оскільки вони спростовуються наведеними в довідці-розрахунку Банку складовими заборгованості. 
Необґрунтованими є і твердження ОСОБА_1 про наявність суттєвих розбіжностей у вимозі про дострокове повернення кредиту та у позовній заяві, оскільки суми основного боргу та відсотків за користування кредитом як були, так і залишились незмінними.
Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, що позбавило її права висловити свою думку щодо предмету позову та наданих розрахунків спростовується наявними в матеріалах справи доказами належного її повідомлення про призначене на 30 січня 2020 року судове засідання, зокрема розпискою про направлення судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, підписаним нею 30 жовтня 2019 року (а.с. 138, 142).
Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про часткове задоволення позову, однак мотивувальна та резолютивна частини рішення містять неповне обгрунтування, таке рішення необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної та резолютивної частин з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» кредитної заборгованості змінити, виклавши його мотивувальну та резолютивну частини в редакції цієї постанови.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ПАТ «Укрсиббанк» (79000, м.Львів, вул.Вербицького, 6, МФО 351005, код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за договором споживчого кредиту №11114688000 від 27 лютого 2007 року станом на 31 березня 2014 року у розмірі 47 263,42 (сорок сім тисяч двісті шістдесят три) швейцарських франків, що в еквівалентно 584 584 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн 62 коп, з яких: 32 910,09 (тридцять дві тисячі дев`ятсот десять) швейцарських франків, що еквівалентно 407 053 (чотириста сім тисяч п`ятдесят три) грн 32 коп - заборгованість за тілом кредиту, 12 127,98 (дванадцять тисяч сто двадцять сім) швейцарських франків, що еквівалентно 150 006 (сто п`ятдесят тисяч шість) грн 72 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом, 863,64 (вісімсот шістдесят три) швейцарських франків, що еквівалентно 10 682 (десять тисяч шістсот вісімдесят дві ) грн 07 коп - пеня за тілом кредиту та 1 361,71 (одна тисяча триста шістдесят один) швейцарських франків, що еквівалентно 16 842 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн 51 коп - пеня за процентами.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк