ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2881/20 Справа № 173/1448/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Мамедової О.І.
розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором безпроцентної позики,-
ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 78000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до договору позики від 09.04.2015 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути йому за першою вимогою. Про що було складено відповідну розписку. На початку 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому суму позики, проте відповідач зобов`язання не виконав, що і стало підставою звернення до суду.
Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором безпроцентної позики задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики (розписки) від 09.04.2015 року в сумі 78000 грн., що еквівалентно 3000 дол. США.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 780 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що за умовами договору позики повернення грошей повинно відбутися на вимогу позикодавця, чого насправді не відбулося, а тому саме з цього часу у позивача з`являється право вимоги до нього як боржника, а оскільки таке не відбулось, тому немає предмету спору, провадження по справі повинно бути закрито. Крім того, судом першої інстанції суттєво порушені норми процесуального права щодо його належного сповіщення про час та місце розгляду справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що порушень процесуального права судом першої інстанції не відбулось, а вимоги апеляційної скарги в цій частині є зловживання з боку відповідача своїми процесуальними правами.
Невизнання відповідачем права позивача на стягнення з нього суми боргу вважає грубим порушенням його прав, встановлених ст.1046-1049 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість осаджуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення без змін, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору позики від 09.04.2015 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США та відповідач зобов`язався повернути їх за першою вимогою позивача.
Передача грошей відбулась 09.04.2015 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідачем ОСОБА_1 .
За умовами розписки ОСОБА_1 взяв в борг гроші в сумі 3000 доларів США у ОСОБА_2 , які зобов`язується повернути на його вимогу (а.с.5).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості.
Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач взяті на себе обов`язки належним чином не виконав, в строк, визначений умовами договору суму позику позивачеві не повернув.
Вказані висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Так, згідно з умовами договору ОСОБА_1 мав повернути борг ОСОБА_2 за його вимогою. Тобто строк виконання зобов`язання за згодою сторін був визначений моментом пред`явлення вимоги позикодавцем позичальнику.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки відповідач відмовляється повернути борг позивачу, останній вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права, а тому за вказаних обставин підстав для закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, немає. 
Описка, допущена судом в назві вулиці Дальна/Далека, на що апелянт посилається в своїй апеляційній скарзі, як на підставу неналежного сповіщення про час та місце розгляду справи, була усунута судом першої інстанції в своїй ухвалі від 24.01.2020 року.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі висновків районного суду не спростовують, а фактично містять в собі міркування апелянта щодо неправомірних, на його думку, процесуальних дій суду під час розгляду справи, що не підтверджується матеріалами цивільної справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Під час розгляду справи судом першої інстанції порушень норм процесуального права допущено не було, а тому підстав для скасування судового рішення немає.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом заочного судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                                            О.В. Лаченкова