Номер провадження: 22-ц/813/4746/20 
Номер справи місцевого суду: 521/1511/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, ОСОБА_1 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Плавича І.В.  27 листопада 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2019 року Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про позбавлення останньої батьківських прав та стягнення аліментів.
У обґрунтування позову Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради посилався на ті обставини, що на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради перебувають діти – неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - як діти, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
Мати дітей, ОСОБА_5 , не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, не створює дітям належних умов для розвитку та виховання, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності у зв`язку із невиконанням обов`язків щодо виховання дітей. У квартирі постійно відбуваються сварки в присутності дітей, відсутні умови для гармонійного їх розвитку. Відтак, орган опіки та піклування вважає, що існують достатні підстави для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.
Зважаючи на викладене, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити  ОСОБА_5 батьківських прав відносно  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття з дня пред`явлення позовної заяви до суду.
Відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти заявленого позову та посилалась на те, що є багатодітною матір`ю-одиначкою, яка виховує чотирьох малолітніх дітей. Сім`я знаходиться під соціальним супроводом в Одеському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як така, що знаходиться у складних життєвих обставинах. План соціального супроводу виконується у повному обсязі. Відповідач зазначала, що посилання органу опіки та піклування про зловживання алкогольними напоями не відповідають дійсності. А той факт, що вона не працює, відповідач пояснила знаходженням у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення дитиною шестирічного віку. Щодо тверджень представників органу опіки та піклування стосовно того, що матір не створює дітям належних умов для розвитку та виховання, ОСОБА_5 зазначала, що разом з дітьми зареєстрована та проживає в однокімнатній квартирі, в якій окрім них проживає її рідна сестра з двома дітьми та співмешканцем. Тобто, загалом, у відповідній квартирі з одною жилою кімнатою проживає дев`ять осіб. Брак житлового простору та складні житлові умови ОСОБА_5 вважає головною проблемою родини, внаслідок чого постійно виникають сварки.
Зважаючи на викладене,  ОСОБА_5 просила суд у задоволенні позову відмовити.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не наведено жодного мотиву відмови у прийнятті усіх доказів, наданих позивачем у вигляді документів та пояснень по суті справи, як це передбачено ст. 212 ЦПК України.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді питання про захист прав дітей, освідомленість її учасників про розгляд справи, тривале перебування справи на розгляді суду апеляційної інстанції (з 26 грудня 2019 року), достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відомості про батька ОСОБА_1 , батька ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, про що свідчать витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України відповідно №00018383797 від 18 липня 2017 року, №00018383739 від 18 липня 2017 року, №00018323628 від 07 липня 2017 року.
Батько ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_5 знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, – був позбавлений батьківських прав відносно дитини за позовом ОСОБА_5 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 квітня 2015 року у справі №521/13683/14-ц.
ОСОБА_5 є багатодітною матір`ю-одиначкою, яка має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 , видане Службою у справах дітей Одеської міської ради від 03 квітня 2012 року.
Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_5 з дітьми постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою (витягом з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №29 від 29 жовтня 2018 року та актом обстеження умов проживання, у відповідній квартирі також проживає сестра відповідача ОСОБА_10 з дітьми: ОСОБА_11 , 2002 року народження, ОСОБА_12 , 2012 року народження, та співмешканцем – ОСОБА_13 .
Квартира АДРЕСА_1 розташована на першому поверсі, є однокімнатною, загальна площа квартири становить 29,80 кв.м., жила площа – 15,90 кв.м.
Відносини між сестрами напружені, конфліктні. На тлі спільного проживання між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , а також між неповнолітньою ОСОБА_14 та ОСОБА_10 періодично виникають сварки, що призводить до взаємних звернень до правоохоронних органів.
Як випливає з висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0182/01-20 від 18 січня 2019 року, орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей – ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розглянути питання про стягнення аліментів на користь малолітніх.
Відповідно до частини 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Перевіряючи обґрунтованість доводів сторони позивача по суті спору, з урахуванням тієї обставини, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 фактично матиме наслідком установлення державної опіки над дітьми, суд першої інстанції звертав увагу на наступне.
Посилаючись, що ОСОБА_5 не бажає працевлаштовуватись, органом опіки та піклування не враховано того факту, що на момент складення висновку (18 січня 2019 року) молодший син особи – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , – не досяг шестирічного віку, має проблеми зі здоров`ям та знаходиться під спостереженням лікаря-психіатра. При цьому посилання ОСОБА_5 про знаходження у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, до досягнення дитиною шестирічного віку (пункт 3 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки») залишились поза увагою органу. Крім того, згідно довідки КП «ЖКС «Черьомушки» №16 від 25 травня 2018 року, ОСОБА_5 працювала робітником з комплексного обслуговування виробничої дільниці №1 з 17 жовтня 2012 року і по день складання довідки.
Відповідач ОСОБА_5 визнала, що декілька років тому періодично в неї були проблеми із зловживанням алкогольними напоями. Однак, як випливає зі свідоцтва № НОМЕР_2 від 16 червня 2017 року, ОСОБА_5 пройшла курс протирецидивного лікування алкогольної залежності. Належних та допустимих доказів алкогольної залежності ОСОБА_5 судам ипершої та апеляційної інстанцій позивачем не надано.
Одночасно, колегія суддів враховує, що згідно з відомостями пред`явленого позову та висновку органу опіки та піклуванням, відносно ОСОБА_5 складались адміністративні протоколи за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 25 квітня 2009 року, за частиною 2 статті 173-2 КУпАП від 19 листопада 2009 року, за частиною 2 статті 173-2 КУпАП від 17 травня 2010 року, за статтею 183 КУпАП від 17 жовтня 2010 року, за частиною 1 статті 178 КУпАП від 17 жовтня 2010 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 23 грудня 2010 року, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 18 лютого 2011 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 26 січня 2012 року, за статтею 199 КУпАП від 21 березні 2012 року, за частиною 1 статтею 173-2 КУпАП від 15 квітня 2016 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 1 статті 178 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 2 статті 184 КУпАП від 17 травня 2017 року.
Однак, вказані адміністративні протоколи, на думку суду апеляційної інстанції, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, як вбачається з пояснень ОСОБА_5 , остання визнала, що між нею, її старшою донькою та її сестрою виникали сварки, що призводили до взаємних звернень до правоохоронних органів. Утім, такі конфлікти були пов`язані виключно зі спільним проживанням осіб у одній квартирі та не стосувались питань виховання дітей.
Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв, у якості доказів, посилання сторін на письмові показання сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , оскільки вони мають суперечливий характер. Так, згідно з зазначеннями ОСОБА_15 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_16 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_17 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_18 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_19 (квартира АДРЕСА_6 ), ОСОБА_20 (квартира АДРЕСА_7 ), – відповідач ОСОБА_5 належним чином виконує батьківськи обов`язки, є доброю, працьовитою людиною, користується повагою серед сусідів. У той же час згідно з колективним листом ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , – відповідач ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не приділяє достатньої уваги вихованню дітей. При цьому, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 одночасно надали протилежні характеристики відповідачеві.
У обґрунтування позовних вимог та висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, представник органу опіки та піклування посилався, що відповідач не створює дітям належних умов для розвитку та виховання.
Згідно з актами обстеження умов проживання, які складались службовими особами Малиновського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради 13 квітня 2017 року, 16 травня 2017 року, 02 червня 2017 року, 13 червня 2017 року, 12 травня 2018 року, 27 червня 2018 року, 17 жовтня 2018 року, – житлові умови проживання дітей ОСОБА_5 потребують поліпшення.
При цьому, відповідач ОСОБА_5 свідчила, що її сім`я поставлена на облік до пільгової черги на отримання житла, однак до теперішнього часу питання не вирішено.
Колегія суддів вважає, що потреба у поліпшенні житлових умов також не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки вказане є свідченням того, що родина опинилась у складних життєвих умовах, та не є беззаперечним доказом нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. 
Відповідно до частини 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Згідно з частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
У силу частини 1 статті 3, частин 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з Принципом 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі – в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до положень статті 6 Європейської конвенція про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Законом України №69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності – приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.
Зважаючи на викладене, з метою забезпечення всебічного розгляду справи, оскільки на даний момент старшій дитині ОСОБА_5 – ОСОБА_14 – виповнилось 15 років, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність заслуховування думки самої дитини.
У судовому засіданні 27 листопада 2019 року була заслухана неповнолітня ОСОБА_14 . Після з`ясування думки дитини заслуховування проведено в присутності учасників справи. Суд переконався в готовності дитини до діалогу та спроможності відповідати на питання, що стосуються суті спору.
Надаючи відповіді на запитання суду, неповнолітня ОСОБА_14 надала однозначні та вичерпні пояснення, що не підтримує вимог органу опіки та піклування про позбавлення матері батьківських прав. Дитина пояснила, що в них гарні стосунки, матір забезпечує її та її братів усім необхідним. При цьому неповнолітня зазначила, що деякий час вже проводила в притулку, втекла звідти у зв`язку з небажанням там знаходитись та поганими умовами. А також повідомила, що у разі відправлення до притулку знов, знову втече. Згідно з поясненнями ОСОБА_14 , останнім часом матір винаймає для неї окрему кімнату за іншою адресою, забезпечуючи її при цьому необхідним доглядом.
Суд вірно з`ясував, що такий захід був здебільшого вимушеним, у тому числі – виходячи з мотивів уникнення конфліктів з ОСОБА_10 та неможливості спільного проживання в одній кімнаті осіб різної статі, тобто ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 .
При спілкуванні з неповнолітньою суд першої інстанції переконався в добровільності висловлювання нею власної думки, розумінні дитиною сутності питань та відвертості у відповідях.
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, наведеними в параграфах 47, 48 рішення у справі «Савіни проти України» («Saviny v. Ukraine», заява №39948/06), право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» («McMichael v. the United Kingdom», заява №16424/90, п. 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» («McMichael v. the United Kingdom», заява №16424/90, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити – у контексті всієї справи загалом – чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» («Kutzner v. Germany», заява №46544/99, п. 65, та «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany», заява №31871/96, п. 66).
Згідно з параграфом 49 рішення у справі «Савіни проти України» («Saviny v. Ukraine», заява №39948/06), хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (наприклад, справа «Ньяоре проти Франції» («Gnahore v. France», заява №40031/98, п. 59). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» («Scozzari & Giunta v. Italy»), заяви №39221/98, 41963/98, п. 148).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (справа «Кірнс проти Франції» («Kearns v. France», заява №35991/04, п. 79).
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості матері, батька та їх поведінки. Наприклад, факт оскарження батьком заяви про позбавлення батьківських прав судом був розцінений як таким, що міг свідчити про його інтерес до дитини. За висновками Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п. 54, 58).
Оцінюючи особистість відповідача та її поведінку, суд прийняв до уваги актуальні характеристики учнів ОСОБА_14 (8, 9 клас), ОСОБА_9 (1 клас) та ОСОБА_3 (1 клас), складених класними керівниками дітей та директором Одеської ЗОШ №46 від 15 січня 2019 року та 11 вересня 2019 року, а також те, що діти не пропускають уроків без поважних причин, забезпечені всім необхідним, матір достатньо часу приділяє вихованню дітей.
Як свідчать матеріали справи, питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 вже розглядалось Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради у червні 2012 року, у липні 2017 року та серпні 2017 року.
На підставі клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради від 22 червня 2012 року, Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження від 26 червня 2012 року №268/01-06 «Про відібрання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері та влаштування дітей до дитячого закладу на повне державне забезпечення».
Але, за ініціативою ОСОБА_5 , рішення комісії було переглянуте та діти були повернуті матері на виховання.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що весь обсяг установлених обставин у справі, позиція та пояснення в процесі судового розгляду сукупно свідчать про інтерес ОСОБА_5 до виховання дітей, чим суд не вправі нехтувати.
Зважаючи на викладене, на переконання суду, позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , що фактично матиме наслідком залишення дітей без батьківського піклування та установлення державної опіки над дітьми, становитиме втручання держави у право на повагу до приватного і сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та таке втручання не може вважатись необхідним у демократичному суспільстві.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції обгрунтовано врахував прагнення ОСОБА_5 до реалізації батьківських обов`язків з виховання дітей, та не вбачав, у даному випадку, доцільним застосування до особи такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав. У зв`язку із цим, відсутні підстави для задоволення похідних вимог сторони позивача про стягнення аліментів.
Докази та обставини, на які посилається представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як зазначалось вище, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (стаття 150 СК України). А тому, відмова у задоволенні даного позову не має тлумачитись як відсутність зауважень до виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_5 , та не має розцінюватись як підтвердження належного їх виконання відповідачем.
Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 недостатньо приділяє уваги дітям, їх фізичному та духовному розвитку, не забезпечує дітьми вчасного проходження відповідного медичного догляду та лікування, що є неприпустимим. Крім того, ОСОБА_5 повинна дбати про належне матеріальне забезпечення дітей.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне доповнити мотивувальну та резолютивну частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 рокуабзацем наступного змісту:
“Попередити  ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та покласти на Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням  ОСОБА_5 виконання батьківських обов`язків”.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення змінює шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини рішення абзацем вищевказаного змісту.
Керуючись ст. 374, ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, ст.390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року – змінити.
Доповнити мотивувальну та резолютивну частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 рокуабзацем наступного змісту:
Попередити  ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та покласти на Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням  ОСОБА_5 виконання батьківських обов`язків.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 09 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе