ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2020 р.           Справа№ 910/11489/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з  протоколом судового засідання від 08.07.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019
у справі № 910/11489/19 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Мацьохи Ігора Олександровича
до Фізичної особи - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича
про стягнення 610 990,72 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Фізична особа-підприємець Мацьоха Ігор Олександрович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця  Дяченка Віталія Франтасійовича (далі - відповідач) про стягнення 610990,72 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань  за договором №1 від 01.01.2016 в частині  оплати орендної плати. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 525   000 грн. - основного боргу, 18   608,22 грн. - 3% річних, 67   382,50 грн. - інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2019у справі №             910/11489/19 позовні вимоги задоволено  частково. 
Стягнуто з Фізичної особи підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича на користь Фізичної особи підприємця Мацьохи Ігоря Олександровича 525 000 грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати,  18 608 грн. 22 коп. 3% річних, втрати від інфляції в розмірі 50 689 грн. 66 коп. та 8 914 грн. 47 коп. судового збору.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати за  оренду виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Дяченко Віталій Франтасійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/11489/19 повністю.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу на праві власності належить лише один гаражний бокс НОМЕР_3. Право власності на гаражні бокси НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що передані на підставі договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.01.2016, позивач не має. На думку скаржника, суд першої інстанції не встановив законність підстав укладання договору оренди.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 15.06.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, Фізична особа - підприємець Мацьоха Ігор Олександрович вказує, що на момент укладення договору №1 від 01.01.2016 був одноособовим власником гаражних боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що підтверджується: свідоцтвом на право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, виданим 27.05.2011; договором дарування гаражного боксу НОМЕР_2 від 26.07.2011; договором дарування гаражного боксу НОМЕР_3 від 26.07.2011.

Узагальнені доводи заперечень на відзив на апеляційну скаргу

22.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Фізичною особою - підприємцем Дяченком Віталієм Франтасійовичем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких вказує, що договори дарування та свідоцтво на право власності датовані 2011. Водночас, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності належить лише один гаражний бокс № НОМЕР_3. Право власності на гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2 за позивачем не значиться.

Узагальнені доводи заперечень на заперечення на відзив 

07.07.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Фізичною особою - підприємцем Мацьохою Ігорем Олександровичем подано пояснення на заперечення на відзив, в яких вказує, що 07.03.2019 позивач (власник) відчужив гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що підтверджується договорами купівлі-продажу гаражних боксів від 07.03.2019. Незважаючи на відчуження позивачем вказаних гаражних боксів 07.03.2019, між позивачем та новим власником було досягнуто усної домовленості, про те, що до моменту передачі гаражних боксів по акту приймання-передачі, платежі за оренду гаражних боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 отримує позивач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020 справу № 910/11489/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 у справі №910/11489/19 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 залишено без руху. 
21.05.2020 Фізичною особою - підприємцем Дяченком Віталієм Франтасійовичем подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19 та квитанція про сплату судового збору у розмірі 375 грн. 55 коп.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 поновлено Фізичній особі - підприємцю Дяченку Віталію Франтасійовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 22.06.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 оголошено перерву у розгляді справи № 910/11489/19 до 08.07.2020.

Явка представників сторін

07.07.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду представник Фізичної особи - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича (адвокат Любченко О.М.) подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідач у судове засідання, призначене на 08.07.2020, не з`явився.
Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, зі змінами від 17.06.2020 №500, "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020 на усій території України.
Відповідно до     постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України"   та постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392   "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" послаблено карантинні заходи, зокрема   дозволено діяльність адвокатів,   а також дозволено з 22.05.2020, зокрема регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а з 25.05.2020 - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.
Крім того, згідно з частиною 5 статті 197 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, визначеному судом.
Згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.
На виконання Закону України від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.
Отже, враховуючи послаблення карантинних заходів, колегія суддів зазначає, що представник апелянта мав змогу бути присутнім у судовому засіданні 08.07.2020.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що представник скаржника була присутня у судовому засіданні 22.06.2020, що підтверджується протоколом судового засідання та підписом представка відповідача в розписці про оголошення перерви від 22.06.2020. Клопотання  про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не подавала.
Згідно з частиною 11    статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.    Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Беручи до уваги вказане, колегія суддів не визнає повідомленні скаржником причини неявки поважними.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача. 

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2020 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.01.2016 між Фізичною особою-підприємцем Мацьохою Ігорем Олександровичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Дяченком Віталієм Франтасійовичем (орендар) укладено договір № 1 оренди нежилого приміщення.
Пунктами 1.1, 1.2 договору передбачено, що договором регулюються правовідносини, пов`язані із переданням орендарю у строкове платне користування приміщення для станції технічного обслуговування автомобілів, автомийки, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Петра Дегтяренко, 1 автокооператив по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський":  гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 188,4 кв.м.;  гаражний бокс № НОМЕР_2 площею 105 кв.м..;  гаражний бокс № НОМЕР_3 площею 94,4 кв.м. Наймач використовує переданий йому об`єкт для виробничих потреб, а саме, для станції технічного обслуговування автомобілів, автомийки.
Відповідно до пунктів 2.1 - 2.3 договору приміщення, що орендуються, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом трьох днів з дня набрання чинності цим договором. Протягом строку, визначеного у п. 3.1 цього договору, орендодавець зобов`язаний підготувати його для передання орендарю. Передання приміщення, що орендується, орендарю оформлюється актом передання - приймання. У момент підписання акта передання - приймання орендодавець передає орендарю ключі від приміщення, що орендується, після чого персоналу орендаря має бути забезпечений безперешкодний доступ у приміщення, що орендується.
Згідно з пунктами 3.1.1 - 3.1.3 договору орендодавець зобов`язується передати у користування орендарю об`єкт оренди на умовах і в строк, передбаченим цим договором; вчасно надавати орендарю рахунки на оплату оренди; у разі припинення дії або дострокового розірвання договору за ініціативою однієї із сторін, - прийняти від орендаря об`єкт оренди.
Орендодавець має право отримувати від орендаря щомісячну орендну плату (пункт 3.2.2 договору).
Сторони у пунктах 3.3.1 - 3.3.2 договору встановили, що  орендар зобов`язаний в строк, передбачений цим договором, прийняти від орендодавця у користування об`єкт оренди за актом приймання - передачі. Вчасно і в повному обсязі, у відповідності до умов цього договору, сплачувати орендну плату.
Плата і порядок розрахунків за користування об`єктом оренди становить 25000,00 грн. в місяць. Плата сплачується орендарем в готівковому порядку до каси орендодавця 30-го числа кожного місяця. Вартість комунальних послуг входить до орендної плати. Інші види платежів, не узгоджені в цьому договору орендарем не оплачуються (пункти 5.1 - 5.4 договору).
Пунктом 8.1 договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в України законодавством.
Договір діє з 01.01.2016 по 31.12.2016 включно. Якщо жодна сторона в строк одного місяця до закінчення цього договору не заявить про намір не продовжувати його дію, цей договір вважається продовженим на наступний рік. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання. (пункти 4.1 - 4.2, 4.4 договору).
Відповідно до акту прийому - передачі орендованого приміщення від 01.01.2016 до договору оренди нежилого приміщення № 1 від 01.01.2016, Фізична особа підприємець Мацьоха Ігор Олександрович (орендодавець) та Фізична особа підприємець Дяченко Віталій Франтасійович (орендар), склали акт про те, що орендар прийняв у строкове платне користування: м. Київ, вул. Петра Дегтяренко, 1 автокооператив по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський":  гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 188,4 кв.м.; гаражний бокс № НОМЕР_2 площею 105 кв.м.; гаражний бокс № НОМЕР_3 площею 94,4 кв.м. Сторони посвідчили про відсутність взаємних претензій. Акт містить підписи та печатки сторін.
Сторонами  не надано належних та допустимих доказів припинення договору оренди № 1 від 01.01.2016 до 21.03.2019.
01.07.2019 ФОП Мацьоха І.О. надіслав на адресу ФОП Дяченко В.Ф. претензію № 01 про сплату заборгованості, в якій  повідомив про те, що заборгованість ФОП Дяченко В.Ф. з орендної плати складає 525000,00 грн. за період з 01.07.2017 по 21.03.2019. Відповідач відповіді на претензію не надав.
Звертаючись з позовними вимогами, позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань  за договором №1 від 01.01.2016 в частині  оплати орендної плати. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 525   000 грн. - основного боргу, 18   608,22 грн. - 3% річних, 67   382,50 грн. - інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двохстороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до статей 6,  627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У     статті 204 Цивільного кодексу України     передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так, договір, укладений між Фізичною особою-підприємцем Мацьохою Ігорем Олександровичем та Фізичною особою-підприємцем Дяченком Віталієм Франтасійовичем, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.
Частинами 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).
Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1   статті 761 Цивільного кодексу України    право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Тобто, названа стаття визначає суб`єктний склад осіб, які можуть виступати наймодавцями в договорі майнового найму (оренди).
Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України).
   З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору №1 від 01.01.2016 Фізична особа - підприємець Мацьоха Ігор Олександрович був власником гаражних боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що підтверджується: свідоцтвом на право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, виданим 27.05.2011; договором дарування гаражного боксу НОМЕР_2 від 26.07.2011; договором дарування гаражного боксу НОМЕР_3 від 26.07.2011.
07.03.2019 між Мацьохою Ігорем Олександровичем (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договори купівлі-продажу  гаражних боксів.
Відповідно до пункту 1 договорів купівлі-продажу продавець продає та передає у власність покупцю, а покупець купує та приймає у власність від продавця гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, які розташовані по вулиці Сім`ї Кульженків (до перейменування Дехтяренка Петра), 1 в місті Києві.
Зазначені договори купівлі-продажу зареєстровані в реєстрі №170, №171, №172.
Відповідно до пояснень позивача гаражні бокси були передані новому власнику 21.03.2019, згідно з актом приймання-передачі.
Отже, вказані докази спростовують твердження скаржника про відсутність  права власності у Фізичної особи - підприємеця Мацьохи Ігоря Олександровича на вказані гаражні бокси.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що Фізична особа - підприємець Мацьоха Ігор Олександрович на момент укладання договору оренди був власником гаражних боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3. 
Судом першої інстанції встановлено, що орендодавець передав у строкове платне користування об`єкт оренди передбачений договором оренди нерухомого майна № 1 від 01.01.2016, що підтверджено актом приймання - передачі орендованого приміщення від 01.01.2016. Акт містить підписи та печатки сторін.
Частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Пунктом 5.1 договору визначено, що плата і порядок розрахунків за користування об`єктом оренди становить 25000,00 грн. в місяць.
Відповідач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції докази оплати за оренду нерухомого майна.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, в порушення вимог договору та ст. 610 Цивільного кодексу України, свої зобов`язання по оплаті оренди нерухомого майна у повному обсязі відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість Фізичної особи-підприємця Дяченка В.Ф., яка становить 525 000,00 грн. 
          Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на свою користь 18   608,22 грн. - 3% річних та 67   382,50 грн. - інфляційних втрат.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з розрахунком місцевого господарського суду про  стягнення 3% річних у сумі - 18   608,22 грн. та індексу інфляції у розмірі - 50   689,66 грн., а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором в частині  оплати оренди нерухомого майна, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання, тому вимоги про стягнення з відповідача  заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. 
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Дяченко Віталія Франтасійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19 задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19  залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу - підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича.
4. Матеріали справи №910/11489/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено  09.07.2020.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк