ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року	Львів	Справа № 463/1245/20 пров. № А/857/7501/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року у справі №463/1245/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця (головуючий суддя першої інстанції Нор Н.В., час ухвалення 12:19 год., місце ухвалення м. Львів),-
В С Т А Н О В И В:
ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в якому просить ухвалити рішення про продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області на строк 6 місяців, а саме до 02 год. 00 хв. 26.08.2020 року..
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області на строк 6 місяців, а саме до 02 год. 00 хв. 26.08.2020 року, у разі ненадання йому статусу біженця.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано на термін шість місяців, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Згідно з п. «Г» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному виїзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин. Крім того, позивачем не доведено відсутність співпраці з його боку під час процедури ідентифікації. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 26 серпня 2019 року о 02 год. 00 хв. відповідач перебуваючи в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Угринів - Долгобичув», територія Хоробрівської сільської ради Сокальського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України до Республіка Польща, подав на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Болгарія для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 17 січня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з ознаками підробки. В ході проведення співбесіди було встановлено, що даний паспортний документ не належить пред`явникові та є повністю підробленим, а відповідач зі слів являється громадянином Ісламської Республіки Афганістан. Тому відповідача було затримано на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. 26 серпня 2019 року про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) факсимільним повідомленням проінформовано Посольство Ісламської Республіки Афганістан в України та Департамент консульської служби МЗС України.
28 серпня 2019 року Сокальським районним судом Львівської області громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
28 серпня 2019 року Личаківським районним судом м. Львова відносно відповідача було прийнято рішення про примусове видворення, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням такого в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
16 вересня 2019 року перебуваючи у пункті тимчасового тримання Львівського прикордонного загону відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (лист до ГУ ДМС України у Львівській області від 16 вересня 2019 року №21/1111).
22 жовтня 2019 року відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, село Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.
16 грудня 2019 року на адресу Львівського прикордонного загону надійшов лист ГУ ДМС України у Львівській області (від 06 грудня 2019 року №4601.4.3-26511/46.2-19), яким було проінформовано Львівський прикордонний загін, що особову справу шукача захисту в Україні громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у зв`язку із клопотанням заявника, знято з обліку відповідно до наказу ГУ ДМС України у Львівській області від 03 грудня 2019 року №333 та переведено до УДМС у Волинській області. Відповідно до листа, який надійшов від УДМС у Волинській області (Вх. №90-ф від 03 лютого 2020 року) відповідач перебуває в процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Довідку про звернення за захистом в Україні №010802 вилучено, натомість документовано довідкою №007643 терміном на 6 місяців. В даний час готується рекомендаційний висновок для подальшого скерування разом з матеріалами особової справи до ДМС України для прийняття остаточного рішення за заявою відповідача.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 необхідно продовжити з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч.3 ст.9 Закону).
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону).
Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Так, з матеріалів справи видно та не спростовано доводами апеляційної скарги те, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та на підставі яких він може вибути з території України.
Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. постановою КМ України від 17.07.2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Пунктом 5 вказаного Типового положення передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.
Також, згідно п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.
Колегією суддів враховано, що прикордонна служба звернулась до суду з даним адміністративним позовом про затримання іноземця з метою ідентифікації, за наслідком встановлення факту незаконного перебування відповідача на території України без документів, що посвідчують особу та поданням на паспортний контроль паспорта громадянина Республіки Болгарія для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 17 січня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з ознаками підробки.
Що стосується доводів апелянта про те, що йому не була надана безоплатна правова допомога, то у матеріалах справи відсутні його клопотання про надання правової допомоги, забезпечення участі його представника тощо, з урахуванням тих обставин, що відповідач був присутнім у судовому засіданні по розгляду вказаної справи, отримав позовну заяву та йому був зрозумілий її зміст, у справі приймав участь перекладач.  
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо затримання відповідача з метою ідентифікації, враховуючи, що у відповідача немає жодних документів, що посвідчують особу та підтверджують законність його перебування на території України, або дають право на виїзд за межі території України, та окрім цього поданням відповідачем на паспортний контроль паспорта громадянина Республіки Болгарія для виїзду за кордон з ознаками підробки.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, відсутній належний паспортний документ для виїзду з території України на підставі якого він може вибути з території України законним шляхом, він не належить до осіб, яким надано статус біженця, порушив законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, що виразилось в спробі незаконно перетнути державний кордон з України по підробленому паспорту громадянина Республіки Болгарія та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, потрапив на територію України нелегальним шляхом, не маючи жодних законних підстав перебувати на території України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) – залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року у справі №463/1245/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель